Номер провадження: 11-сс/813/1953/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави 2 102 000 (два мільйони сто дві тисячі) гривень, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України, у кримінальному провадженні №0004266, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2015, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 17.01.2021 року, в межах строку досудового розслідування, , з визначенням розміру застави 1 000 (однієї тисячі) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 102 000 (два мільйони сто дві тисячі) гривень, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Роздільна Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України, у кримінальному провадженні №0004266, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2015.

Рішення слідчого судді мотивоване наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, факт наявності та не зменшення ризиків, а саме: можливості переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих; продовжити вчинення кримінальних правопорушень, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам та досягнення мети забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, прийшов до переконання про необхідність продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у розмірі однієї тисячі розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими слідством особами, в період з липня 2016 року по листопад 2018 року, за участі ОСОБА_8 як директора ТОВ «Бліц 2011» (), з використанням реквізитів вказаного підприємства та заздалегідь підроблених правовстановлюючих документів на конкретні об`єкти нерухомого майна, незаконно заволоділи 12 об`єктами нерухомості, розташованими за наступними адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_10 ; нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_11 ; нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_12 ; нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_13 ;нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_14 , які у подальшому легалізували, шляхом вчинення правочинів з ними та реєстрації права власності за ТОВ «Бліц 2011», та спричинивши розмір майнової шкоди, заподіяний умисними протиправними діями, на загальну суму 13 814 597 гривень.

27.07.2020 відносно ОСОБА_8 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України.

Цього ж дня слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також неможливістю запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу в судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та 29.07.2020 останній був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

30.07.2020 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

31.08.2020 Одеськім апеляційним судом залишено без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

23.09.2020 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 27.01.2021.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу оскаржену слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що долученими до клопотання доказами не підтверджується наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та ризиків, заявлених слідчим, а також не доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги дані про особу підозрюваного та застосував до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржену ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997, § 57).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови»

№ 35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

ЄСПЛ підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

І. Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 .
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею

5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вище вимог Закону та Конвенції при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зникли та продовжують існувати, та неможливістю запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому діянь та заявлених у кримінальному провадженні ризиків уже встановлювалась слідчими суддями під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник стверджував про відсутність обгрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, у звязку з неналежністю та недопустимістю доказів, на яких грунтуться підозра.

Разом з цим, стверджуючи в апеляційній скарзі про відсутність у кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, підтвердженої належними та допустимими доказами, захисник лише формально вказав на зазначені обставини, не обгрунтовуючи та не розкриваючи їх більш детальними доводами, із посиланням на аналіз та оцінку доказів з його точки зору. В судовому засіданні захисник також не конкретизував та не розкрив зміст доводів апеляцйної скарги в цій частині.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки ці питання вирішуються судом при розгляді обвинувального акту.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази у даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1

ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому

ОСОБА_8 оголошено про підозру, та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу докази в своїй сукупності на даній стадії вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині відсутності обґрунтованої підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не були підтвердженні в ході апеляційного розгляду.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків та неможливості застування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З оскарженої ухвали вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких відносяться до особливо тяжких злочинів, за найтяжче з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльності на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Крім того, зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що 28.07.2020 відносно підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею постановлено ухвалу про надання дозволу на його затримання, у зв`язку з переховуванням останнього від органів досудового розслідування, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного та підтверджує наявність на даній стадії досудового розслідування зазначеного вище ризику.

Апеляційний суд погоджується також з висновками слідчого судді про наявність у даному кримінальному проваджені ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, з огляду на кількість епізодів інкримінованих підозрюваному ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які здебільшого носять корисливий характер та були спрямовані на отримання грошових коштів протиправним шляхом, а також з огляду на характеризуючи дані про особу підозрюваного, зокрема відсутність у останнього офіційного працевлаштування, та враховуючи те, що відомості про джерела його існування матеріали кримінального провадження не містять та апеляційному суду не були представлені.

Апеляційний суд, враховуючи обставини вчинення інкримінованих підозрюваному ОСОБА_8 злочинів, вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінального провадження, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, слідчим та прокурором доведена наявність у кримінальному провадженні заявлених у клопотанні ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає необґрунтованими.

Вимоги захисника в апеляційній скарзі про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки захисник апеляційному суду вказує, що надати згоду власника житла, в якому можливо виконувати процесуальні обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не надалось можливим.

Також захисником не підтверджено і згоду родички підозрюваного на знаходження останнього під час застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у її будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що у нього на утриманні перебувають дружина, неповнолітня дитина та хвора матір, не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_8 не має місця роботи, а відтак і офіційного заробітку, що свідчить не неможливість мати утримувачів, що вірно відобразив у оскарженій ухвалі слідчий суддя. Захисником в судовому засіданні не надано жодних доказів на спростування цих висновків.
Також апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді про те, що враховуючи ймовірний розмір майнової шкоди, який міг бути спричинений за обставинами даного кримінального провадження, кількість інкримінованих підозрюваному ОСОБА_8 епізодів злочинної діяльності та його роль у даному кримінальному провадженні, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, визначеному в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, не зможе в повній мірі запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчим суддею призначено розмір застави, що перевищує встановлені межі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Інших доводів апеляційному суду не будо представлено.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати при продовження строку тримання під вартою підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочинів із погрозою та застосуванням насильства.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави два мільйони сто дві тисячі гривень, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України, у кримінальному провадженні №0004266, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2015, без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4