Дата документу 12.08.2020 Справа № 336/5987/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/5987/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1003/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула 12 серпня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

21.07.2018 р. приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 ,маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень,знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 ,під час раптово виниклої сварки із ОСОБА_9 ,нанесла останньому один удар долонею правої руки в область правої щоки,два удари долонею правої руки в область правої лопатки,один удар долонею правої руки в область шиї,відштовхнула потерпілого двома руками від вхідних дверей,від чого ОСОБА_9 впав на підлогу,та нанесла удар правою ногою в область правого плеча потерпілого,чим спричинила йому згідно висновку експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 1156 від 11.09.2018 р. синець та садна в проекції правої лопатки,садна в області правої щоки,в області шиї,в області правого плеча,що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року:
ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачена не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним, оскільки визначені у вироку факти встановлені шляхом припущень суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що хоча у вироку і зазначенні показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте їм судом не надана належна оцінка.

Крім того вказує про безпідставне враховано показань потерпілого, оскільки останній особисто зацікавлений у притягненні її до відповідності, та покладення в основу обвинувального вироку відеозапису, наданого потерпілим, з підстав проведення відеозапису не у день інкримінованих подій та змонтованості.

Також вказує, що у вироку не наведено, яким доказами спростовуються надані нею в суді показання та чому вони не приймаються до уваги.

Вважає, що належних та допустимих доказів підтвердження нанесення потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень за наданими матеріалами немає, свідчення свідків мають суперечності, прямих свідків, які повідомили суду саме факт нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілому саме 21.07.2018 року немає. Всі висновки суду базуються на припущеннях та міркуваннях потерпілого, що порушує право ОСОБА_7 на презумпцію невинуватості.

Просить повторно дослідити письмові докази провадження та відеозапис, вирок суду скасувати, ухвалити новим, яким виправдати її за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

Обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Захисник підтримав заявлене обвинуваченою клопотання.

Прокурор не заперечував проти наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, та вказав про обов`язковість суду негайного вирішення клопотання, заявленого в порядку ст. 49 КК України.

Потерпілий поклався на розсуд суду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 висловив заперечення з приводу звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять роки у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, інкриміновані дії обвинувачена вчинила 21 липня 2018 року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, які діяли до набрання законної сили 01.07.2020 року Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, яким внесені зміни до вказаної норми) особа звільнялася від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За санкцією ч.1 ст. 125 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Інкриміновані обвинуваченій дії, за які передбачена відповідальність за ч.1 ст. 125 КК України, на час апеляційного розгляду відповідно до ст. 12 КК України в редакції Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року віднесене до категорії кримінального проступку, що згідно ст. 5 КК України є поліпшенням правового становища особи та має зворотню дію у часі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Отже, слід констатувати сплив строку притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, станом на 12 серпня 2020 року сплинув строк у два роки та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок відносно ОСОБА_7 не набрав законної сили, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що ОСОБА_7 перебувала у розшуку у даному кримінальному провадженні, а тому обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, вирок суду скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Колегія суддів, попре самостійне звернення сторони захисту з відповідним клопотанням щодо звільнення від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 285 КПК України пересвідчилася у розумінні ОСОБА_7 суті обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, права на розгляд апеляційної скарги, поданої останньою, в якій обвинувачена ставить питання щодо її невинуватості, на що ОСОБА_7 надала свою згоду саме на першочерговий розгляд її клопотання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їй зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надала свою згоду, додатково зазначивши про добровільність такої позиції.

Положення ч.4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути заявлене клопотання.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, оскільки сторона захисту віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційною скаргою, а обвинувачена надала згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України скасувати.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, п.1 ч.2 ст. 284 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4