Справа № 333/6611/19
Провадження № 1-кп/333/243/20
ВИРОК
Іменем України

23 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Запоріжжі, українки, громадянки України, освіта середня спеціальна (кухар-офіціант), офіційно не працевлаштована, є особою з інвалідністю ІІІ групи, незаміжньої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
- 19.04.1999 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141, ч.2 ст. 143 КК (редакції 1960 року) України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки та штраф у розмірі 680 грн.;
- 21.05.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (редакції 1960 року) до 9 місяців позбавлення волі. На підставі вимог ст.43 КК України (редакції 1960 року) частково приєднано невідбутий строку за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.1999 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі та штрафом у розмірі 680 грн. Звільнилася 30.05.2003 року умовно-достроково (1 рік 13 днів);
- 15.06.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2001 року та остаточно призначено покарання у виді 1 року 3 місяців. Звільнилася 30.06.2005 року за відбуттям строку покарання;
- 20.11.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік 6 місяців;
- 25.03.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2007 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнилася 29.04.2011 року за відбуттям строку покарання;
- 28.01.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком 3 роки;
- 16.07.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Комунарського районного суду м Запоріжжя від 28.01.2013 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця. Звільнилась 21.09.2017 року умовно-достроково (1 рік 3 місяці 24 дня)
за обвинуваченням її у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи раніше засуджена за вчинення злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку, не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не стала і знову скоїла злочини проти власності за таких обставин:
03.11.2019 року, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, упевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців, усвідомлюючи, що її дії носять таємний характер, з метою незаконного збагачення, знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 вийшов зі своєї кімнати, викрала мобільний телефон «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 1000 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 32 ГБ, вартістю 400 грн. та ноутбук «Lenovo» в корпусі чорного кольору, вартістю 8500 грн., що належать потерпілому ОСОБА_8 .
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном покинула приміщення квартири за вищевказаною адресою, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілому на загальну суму 9 900 грн.

Крім того, 25.02.2020 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення, переконавшись в тому, що її злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, знаходячись у комплексі «Раут», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 7а, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що відсутні працівники вказаного комплексу, викрала зі столу мобільний телефон марки «Nomi i2401» в корпусі чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , вартістю 399 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 як скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, вона визнає у повному обсязі. При цьому пояснила, що 03.11.2019 року вона відпочивала разом із потерпілим ОСОБА_8 та своєю подругою у кафе «Колосок», розташованому по вул. Космічній у м. Запоріжжі. Саме вона розраховувалася за їжу та напої у вказаному кафе. Коли закінчили відпочивати, потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, запропонував їй піти з ним до нього додому для того, щоб він там взяв гроші та з нею розрахувався за вечерю у кафе. Вона також у той вечір перебувала у стані алкогольного сп`яніння, так як випила 150 грам горілки. На пропозицію потерпілого вона погодилася та разом із ОСОБА_8 направилися до останнього додому. Потерпілий проживає по АДРЕСА_4 , але який точно будинок, вона не пам`ятає. Коли зайшли до квартири, ОСОБА_8 провів її до спальні та почав шукати гроші, але безрезультатно. У залі квартири в цей час перебувала матір потерпілого, яка почала кричати на ОСОБА_8 з приводу, кого він привів додому. Після цього, потерпілий вийшов до зали, де почав спілкуватися з матір`ю, а вона наодинці залишилася у спальні. Обдивившись кімнату, вона побачила ноутбук та мобільний телефон марки «Lenovo», які вирішила викрасти. Скориставшись тим, що її дії ні потерпілий, ні матір останнього не бачили, вона тихенько вийшла спочатку з кімнати, а потім і з квартири, взявши з собою викрадені речі. У подальшому, вона вийшла на вулицю за будинок потерпілого та біля одного з дерев у листя сховала ноутбук та мобільний телефон, а сама пішла у бік вул. Космічній, де пізніше взяла «таксі» та вирішила повернутися на місце схованки викраденого майна та забрати його. Коли під`їхала, а потім підійшла до будинку потерпілого, останній там перебував з поліцейськими, які її і затримали. Вона показала, де знаходиться викрадене майно, яке вилучили. Після того як вона викрала речі, її ніхто у слід не кричав та не зупиняв, тобто вона викрала ноутбук та мобільний телефон таємно, і це ніхто не бачив.
До того, як її затримали працівники поліції, вона хоч і є особою з інвалідністю ІІІ групи по зору, але неофіційно, по вихідних, на банкетах працювала різноробочою, мила посуд та прибирала. З метою влаштування на постійну роботу та отримання більшої заробітної плати, вона шукала собі роботу у кафе та ресторанах. З розмови знайомих, вона почула, що у комплексі «Раут», що розташований у м.Запоріжжі по вул. Чумаченка, 7а, приймають на постійну роботу прибиральниць. Тому, 25.02.2020 року, приблизно о 10-00 год. вона направилася до вказаного комплексу. Коли підійшла, то побачила, що «Раут» має декілька вхідних дверей, і одні з них, над якими було написано « ОСОБА_10 , працює цілодобово», були відкриті. Вона зайшла у приміщення, почала шукати когось із працівників, але все було марно. Вона навіть знайшла барну стойку, але також там нікого не було. Вона походила по приміщенню, але жодної людини не зустріла. Коли йшла до виходу, то побачила столик на якому лежали два мобільних телефони. Враховуючи, що нікого не було поруч, вона їх взяла та швидко таким же шляхом, тобто через двері сауни вийшла на вулицю. У подальшому, один з мобільних телефонів вона продала у ломбарді, а інший - віддала своїй сестрі ОСОБА_11 , яка на цей час померла. При цьому, щодо обставин його придбання, вона сестрі не повідомляла.
В обвинувальному акті вказано, що вона скоїла цю крадіжку із проникненням в інше приміщення. Водночас, вона заходила у приміщення «Раут» лише з метою пошуку для себе роботи, і лише коли побачила, що у приміщенні нікого не має та на столі лежать два мобільних телефони, вирішила їх викрасти. Стіл, на якому перебували викрадені мобільні телефони, був неогороджений і не перебував в окремому приміщенні. Він стояв у коридорі, тому до нього можна було підійти безперешкодно. У зв`язку з викладеним, вона вину у скоєнні крадіжки з кваліфікуючою ознакою проникнення в інше приміщення, тобто ч.3 ст.185 КК України, не визнає.
У скоєному щиросердно розкаюється. Вона проживає разом із матір`ю та своїм неповнолітнім сином. Хоча вона і позбавлена батьківських прав, але з сином живуть однією сім`єю, вона сплачує аліменти та його утримує. Позбавили її батьківських прав через те, що вона реально відбувала покарання, а сина повинен був хтось виховувати, тому опіку оформила її матір. З метою, щоб усунути заподіянню шкоди потерпілому ОСОБА_8 , вона передала останньому у тимчасове користування (поки йому не повернуть за вироком суду) свій ноутбук.

На думку суду, вина обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, підтверджується:

по епізоду крадіжку у потерпілого ОСОБА_8
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який суду пояснив, що 03.11.2019 року він разом із ОСОБА_7 та її подругою відпочивали у кафе «Колосок», що знаходиться по вул. Космічній у м. Запоріжжі. Того вечора він випив, приблизно 250 грам горілки. Коли він хотів розрахуватися за вечерю, то зрозумів, що у нього не вистачає грошей і розраховувалася саме обвинувачена. У зв`язку з цим, він запросив ОСОБА_7 до себе додому, щоб там і розрахуватися. Обвинувачена погодилася та вони направилася у його квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Коли зайшли у квартиру, він провів ОСОБА_7 у спальню, а сам пішов спілкуватися з матір`ю, яка знаходилася у кімнаті поруч. Потім він вийшов на балкон, а коли повернувся у спальню, то побачив, що обвинувачена відсутня. У спальні були ноутбук «Леново», вартістю 8 500 грн. та мобільний телефон «Леново», вартістю разом із картою пам`яті 1 400 грн., які також зникли.
Коли він вискочив з квартири, яка розташована на 5 поверсі, то побачив, що між 5 та 4 поверхом спускається якась дівчина. Він закричав, щоб вона зупинилася, але остання продовжила йти, не повертаючись на його вимогу. Після цього, він вийшов з під`їзду, але ніде не побачив обвинувачену. Потім, він вийшов за свій будинок і побачив там чоловіка із жінкою. Йому здалося, що та жінка це обвинувачена, тому він почав кричати: «Віддай ноутбук». Невідомий чоловік почав захищати жінку та блокував йому дорогу. Після цього, між ним та чоловіком сталася сутичка, а жінка тим часом зникла. У подальшому, він викликав працівників поліції. Коли останні приїхали, він їм розказав про обставини крадіжки, описав зовнішність ОСОБА_7 , і через декілька хвилин, один з поліцейських привів обвинувачену, яка показала, де заховала ноутбук та мобільний телефон.
Також, потерпілий пояснив, що він на цей час не може стверджувати про те, що у під`їзді бачив саме ОСОБА_7 , коли намагався її наздогнати. Саме такі показання він давав на стадії досудового розслідування, будучи помилково впевненим у цьому. Після направлення обвинувального акту до суду, незадовго до його допиту у суді, він зайшов до під`їзду свого будинку, випадково зустрів раніше незнайому йому дівчину, яка спитала його про те, чому декілька місяців тому він їй кричав та вимагав повернутися. Після вказаної розмови, він зрозумів, що скоріш за все він переплутав ОСОБА_7 та вищезазначену незнайому дівчину. Жодних претензій до ОСОБА_7 , він не має;

- даними, встановленими з протоколу огляду місця події від 03.11.2019 року з фототаблицею, досліджених у судовому засіданні, під час якого за будинком АДРЕСА_4 на землі, під листям виявлено та вилучено мобільний телефон «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 та ноутбук «Lenovo» в корпусі чорного кольору;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що він перебуває на службі у військовій частині № НОМЕР_5 та у вечірній час їх залучають до патрулювання на АДРЕСА_5 . У листопаді 2019 року він разом з іншими військовослужбовцями проїжджали на службовому автомобілі по вул. О. Говорухи та побачили бійку між двома чоловіками. Коли підбігли до місця, то один з них намагався втекти, але вони його наздогнали, а інший був потерпілий ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та у нього були розбиті губи та ніс.
Потерпілий повідомив, що у нього вдома викрали мобільний телефон та ноутбук, тому він намагався наздогнати жінку, яка це викрала. На вулиці зустрів чоловіка з жінкою, яка йому задалася причетною до крадіжки. Але за ту жінку заступився якийсь чоловік, з ним і відбулася бійка. Після цього, вони викликали слідчо-оперативну групу Комунарського ВП.
Пізніше він підійшов до будинку потерпілого, де працювала СОГ та побачив жінку - мабуть обвинувачену, але обличчя її він не пам`ятає. Куди дівся той чоловік, який наніс потерпілому тілесні ушкодження, він не знає, так як його передали слідчо-оперативній групі, коли вона приїхала;

- речовими доказами: мобільним телефоном «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору (імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 ) з картою пам`яті, об`ємом 32 ГБ та ноутбуком «Lenovo» в корпусі чорного кольору.

По епізоду крадіжки з комплексу «Раут»

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який суду пояснив, що він орендує приміщення комплексу «Раут» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 7а. Взагалі приміщення комплексу (вхідні двері ресторану) відкривають о 10-00 год., хоча офіційно ресторан працює з 11-00 год. Фактично з 10-00 години вхід до приміщення ресторану у комплексі «Раут» вільний, так як іноді приходять клієнти та замовляють банкети.
25.02.2020 року крадіжку двох телефонів на столі у комплексі «Раут» виявила ОСОБА_13 . Він зателефонував до поліції і коли приїхали поліцейські, вони разом передивилися відео з камер відеоспостереження, які були встановлені у приміщенні комплексу. З переглянутих відеозаписів було встановлено, що до приміщення ресторану зайшла якась жінка, яка пройшла на бар, потім через підсобне приміщення вона попала у сауну. З бару жінка викрала 2 пляшки алкоголю, а на столі біля сауни викрала два мобільних телефона. Один з мобільних телефонів «Nokia» поліція повернула, а інший, як пізніше виявилося, обвинувачена продала у ломбарді. Мобільний телефон «Nokia» він оцінює у 200 грн., а «Nomi i2401» - 399 грн. Крадіжка відбулася, приблизно о 10 год. 30 хв. Жодних претензій до ОСОБА_7 , він не має;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює у комплексі «Раут», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 7а. В її обов`язки входить відкривати вхідні двері до сауни та направляти людей у замовлені ними кабінки сауни. Зовнішні двері сауни завжди закриті і відкриває лише вона, коли приходять клієнти до сауни. У свій робочий час вона працює за столом, коридор від якого фактично йде до сауни. Щоденно двері ресторну відкриваються, приблизно о 10-00 год.
25.02.2020 року, у період часу з 10-00 год. по 11-00 год. вона вийшла на вулицю через двері сауни, які були на той момент незачинені і на вулиці побачила жінку, яка практично виходила з територію комплексу. Коли вона повернулася, то побачила, що з її робочого стола зникли два мобільних телефона. При цьому, телефон «Nokia» належав їй як особистий телефон, а телефон «Nomi i2401» належав ОСОБА_9 і використовувався як службовий. Їй телефон працівники поліції повернули на стадії досудового розслідування. Вона у зв`язку з крадіжкою зателефонувала своєму керівникові, який викликав поліцію. Приблизно через 30 хвилин, приїхали працівники поліції, які привезли із собою обвинувачену, і яка показувала яким чином вона викрала телефони.
Оголошень про працевлаштування у комплекс «Раут» на той момент не було. Стіл, з якого було викрадено мобільні телефони є її робочим місцем, до нього може підійти будь-яка особа, він не відокремлений перегородкою чи чимось іншим;

- даними, встановленими з протоколу огляду місця події від 25.02.2020 року з фототаблицею, досліджених у судовому засіданні, згідно яких у комплексі «Раут», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 7а маються два входи, один з яких оснащений дерев`яними дверями з написом «Сауна. Цілодобово, без перерви та вихідних». Також оглядом місця події встановлено, що при вході у вказані двері є спуск сходами, де праворуч розташований вхід у приміщення а ліворуч - саме приміщення сауни. При вході у приміщення прямо під стелею розташована камера відеоспостереження, яка направлена на стіл із стільцем, розташовані ліворуч (під час судового розгляду встановлено, що саме з цього столу ОСОБА_7 викрала два мобільних телефона);

- даними, встановленими з копії коробки мобільного телефону «Nomi i2401», згідно яких вказаний мобільний телефон має імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 та з копії товарного чеку №3, згідно якої цей мобільний телефон фактично придбавався 29.10.2019 року за 399 грн.;

- даними огляду предмету, згідно якого слідчий оглянув диск з відеозаписом, наданим потерпілим ОСОБА_9 працівникам поліції з камер відеоспостереження у комплексі «Раут»;

- даними відеозапису з диску, наданого потерпілим з камер відеоспостереження у комплексі «Раут», з якого вбачається, факт викрадення обвинуваченою ОСОБА_7 зі столу двох мобільних телефонів;

- речовим доказом: диском з відеозаписом, наданим потерпілим з камер відеоспостереження у комплексі «Раут»;

- даними спеціфікації від 25.02.2020 року та договору про надання фінансового кредиту та застави № від 25.02.2020 року, згідно якого ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» діє як застодавець та надає позичальнику ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 220 грн. за мобільний телефон «Nomi i2401», з імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 ;

- даними відеозапису з диску, наданого ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» з камер відеоспостереження з приміщення ломбарду, з якого вбачається, факт передачі обвинуваченою ОСОБА_7 мобільного телефону «Nomi i2401» працівникам ломбарду та отримання за це грошових коштів;

- речовим доказом: диском з відеозаписом, наданого ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» з камер відеоспостереження з приміщення ломбарду.

Також, у судовому засіданні були досліджені наступні документи:
- витяг з кримінального провадження № 0003827, відомості про яке до ЄРДР внесені 03.11.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (грабіж у ОСОБА_8 ), згідно якого слідчими, які здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження є слідчі Комунарського ВП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;
- витяг з кримінального провадження № 0000697, відомості про яке до ЄРДР внесені 25.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (крадіжку у комплексі «Раут»), згідно якого слідчими, які здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження є слідчі Комунарського ВП ОСОБА_14 та ОСОБА_17 ;
- рапорти чергових Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо подій, які відбулися 03.11.2019 року та 25.02.2020 року;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.11.2019 року, згідно якого ОСОБА_8 просить органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності жінку, яка 03.11.2019 року за місцем його мешкання відкрито викрала його ноутбук та мобільний телефон «Леново»;
- протокол огляду місця події від 03.11.2019 року, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 з фототаблицею;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25.02.2020 року, згідно якого ОСОБА_9 просить органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 25.02.2020 року, приблизно о 10 год. 30 хв. викрала у приміщенні «Раут» 2 мобільних телефона та 2 пляшки з алкоголем;
- копія договору суборенди №25/10 від 05.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_9 орендує приміщення «Раут»;
- протокол огляду предмета від 02.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_11 добровільно видала мобільний телефон «Nokia», модель 6030, у корпусі чорного кольору;
- заяву ОСОБА_9 , згідно якої останній приймає на відповідальне зберігання до рішення суду мобільний телефон «Nokia», модель 6030, у корпусі чорного кольору;
- протоколи затримань ОСОБА_7 у порядку ст.208 КПК України від 03.11.2019 року та 25.02.2020 року.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

В обвинувальному акті за епізодом крадіжки у ОСОБА_8 у формулюванні обвинувачення слідчий кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, але у подальшому, під час судового розгляду прокурор, керуючись вимогами ст.338 КПК України змінив обвинувачення ОСОБА_7 , кваліфікував її дії за ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, в обвинувальному акті за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 з комплексу «Раут» слідчий дії ОСОБА_7 кваліфікував за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно. Під час зміни обвинувачення за цим епізодом, прокурор виключив з обвинувачення викрадення ОСОБА_7 мобільного телефону «Nokia» (модель 6030, у корпусі чорного кольору, imei 1: НОМЕР_6 ) та двох пляшок алкогольних напоїв.
Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи, що прокурор змінив обвинувачення ОСОБА_7 , змінивши кваліфікацію дій обвинуваченої по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_8 та виключив з обвинувачення по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 певні речі, потерпілі не виявили бажання підтримувати обвинувачення у попередній редакції, тому суд розглядає обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 саме в останній редакції.

Водночас, прокурор кваліфікуючу ознаку «проникнення в інше приміщення» залишив в обвинуваченні ОСОБА_7 по епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 .
Суд не погоджується з такою кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_7 , враховуючи таке.
Чинний КК України не містить законодавчої дефініції поняття «інше приміщення», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці та в доктрині кримінального права.
Так, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року під іншим приміщенням пропонувалося розуміти різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів «інше приміщення» - це завжди певне приміщення (будівля, споруда чи їх частина), окрім житла, яке використовується для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та має будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб, що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до нього сторонніх осіб.
Під проникненням у інше приміщення слід розуміти незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо) або за допомогою інших засобів, які дають змогу винній особі викрасти майно без входу до цього приміщення.
Для кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України також важливим є факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Тобто, вчиняючи крадіжку, поєднану з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки.
Також, для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч.3 ст.185 КК України важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки є характерним наявність в особи умислу на викрадення чужого майна. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні крадіжки, слід звертати увагу на наявність умислу на викрадення чужого майна. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою викрадення чужого майна. Проте, неможливо кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу викрадення чужого майна, однак заволоділа ним, перебуваючи вже у приміщенні.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21.05.2019 року у справі №754/17292/15-к та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 року у справі №569/1111/16-к.

Як убачається з показань обвинуваченої ОСОБА_7 вона по вихідним працювала прибиральницею та робочою по миттю посуду у кафе після банкетів. Враховуючи неповну зайнятість і, відповідно, оплату за це невеликих грошових коштів (2000 грн. щомісячно), вона була вимушена шукати аналогічну роботу в інших кафе та ресторанах. Тому, вона заходила у приміщення «Раут» лише з метою пошуку для себе роботи, і лише коли побачила, що у приміщенні нікого не має, та на столі лежать два мобільних телефони, вирішила їх викрасти.
Факт повідомлення свідком ОСОБА_13 про те, що на час скоєння ОСОБА_7 злочину не було оголошень про працевлаштування у комплексі «Раут» на прийняття рішення суду щодо недоведеності прокурором умислу обвинуваченої на крадіжку з проникненням в інше приміщення, не впливає. Дії обвинуваченої щодо прибуття обвинуваченої, яка шукала роботу, до комплексу «Раут», що надає послуги з харчування та сауни, на думку суду, є досить логічними. На цей час велика кількість підприємств та організацій у державі винаймають працівників неофіційно з метою несплати або часткової сплати податкових зобов`язань. Відповідно, не завжди такі підприємства та організації офіційно оголошують про конкурс тієї чи іншої посади.
Тобто, фактично прокурором під час судового розгляду не доведено умисел ОСОБА_7 під час проникнення до приміщення «Раут» на викрадення чужого майна.

Згідно даних, встановлених з протоколу огляду місця події від 25.02.2020 року з фототаблицею, вбачається, що у комплексі «Раут», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 7а маються два входи, один з яких оснащений дерев`яними дверями з написом «Сауна. Цілодобово, без перерви та вихідних». Також оглядом місця події встановлено, що при вході у вказані двері є спуск сходами, де праворуч розташований вхід у приміщення а ліворуч - саме приміщення сауни. При вході у приміщення прямо під стелею розташована камера відеоспостереження, яка направлена на стіл із стільцем, розташовані ліворуч (під час судового розгляду встановлено, що саме з цього столу ОСОБА_7 викрала два мобільних телефона).
Обвинувачена пояснила, що зайшла до вказаних дверей, так як на табличці була напис, що сауна працює цілодобово. Тобто, фактично обвинувачена не усвідомлювала протиправність входження (потрапляння) у приміщення «Рауту» та перебування в ньому під час вчинення крадіжки, враховуючи зазначену напис на дверях. Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_18 випливає, що фактично і двері ресторану у приміщенні «Рауту» були відкриті з 10-00 год. для осіб, які мають намір здійснити замовлення. Факт, повідомлений свідком ОСОБА_19 про закриті двері сауни під час входження до приміщення ОСОБА_7 не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Суд критично ставиться до показань свідка у цій частині, враховуючи, що ОСОБА_19 фактично своїми показаннями знімає з себе відповідальність за скоєну крадіжку, так як саме вона повинна була постійно перебувати за столом, звідки обвинувачена викрала мобільні телефони та контролювати вхід до сауни.
З показань свідка ОСОБА_13 та обвинуваченої ОСОБА_7 вбачається, що стіл, на якому перебували викрадені мобільні телефони, був неогороджений і не перебував в окремому приміщенні. Він стояв у коридорі, тому до нього можна було підійти безперешкодно. Таким чином, місце, з якого ОСОБА_7 викрала мобільні телефони само по собі не є іншим приміщенням у розумінні ч.3 ст.185 КК України, враховуючи його функціональне призначення, розташування та можливість доступу до нього.

Відповідно до вимог ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, на думку суду, сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні не надала беззаперечних, поза розумним сумнівом доказів, які б вказували на умисел ОСОБА_7 на вчинення крадіжки з проникненням в інше приміщення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду (відразу після її затримання показала місце переховування викраденого майна потерпілого ОСОБА_8 та пояснила, в який ломбард продала мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 ). Обставин, обтяжуючі покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
В обвинувальному акті слідчий зазначив, що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 67 КК України є рецидив злочину. Водночас, суд не погоджується із таким висновком слідчого, враховуючи таке.
У ст. 32 КК України визначено повторність як вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. При цьому вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

В свою чергу ст. 34 КК України визначає, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Таким чином із зазначених норм можна зробити висновок, що повторністю є вчинення однорідних злочинів тобто таких які мають спільний об`єкт посягання.

При цьому п.1 ч.1 ст.67 КК України як обставину, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. За змістом ч.4 ст.67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Відповідно до даних про судимість ОСОБА_7 раніше скоювала лише корисливі злочини, за які судимість не погашені. Таким чином, в даному випадку наявність у діях ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки як «повторність», фактично виключає врахування судом як обтяжуючої покарання обставину як рецидив злочину.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжкими, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (скоєння злочинів без застосування фізичного насильства відносно потерпілих), особу обвинуваченої: раніше сім разів судима за скоєння умисних корисливих злочинів, позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце мешкання, незаміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, але неофіційно, її вік та здоров`я (перебуває на обліку у лікаря нарколога з 20.03.2000 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів. Синдром залежності»; є особою з інвалідністю ІІІ групи по загальному захворюванню).

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Враховуючи особистість ОСОБА_7 , конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
При прийнятті такого рішення суд також враховує думку органу пробації, висловлену під час складання досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченої з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що наполягала сторона захисту, не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановлення іспитового строку не є достатнім і необхідним для виправлення останньої у даному кримінальному провадженні.
Суд приймає до уваги дані попередніх судимостей ОСОБА_7 , згідно яких остання була раніше судимою сім разів. З них, тричі суди призначали покарання з випробуванням, під час яких ОСОБА_7 кожного разу вчиняла нові злочини.
Також, на думку суду, обвинуваченій необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілими не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Постановами слідчого Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 25.02.2020 року, 26.02.2020 року та 05.11.2019 року диски з відеозаписами з камер відеоспостереження у комплексі «Раут» та з приміщення ломбарду ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», а також мобільний телефон «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з картою пам`яті, об`ємом 32 ГБ, та ноутбук «Lenovo» в корпусі чорного кольору визнані речовими доказами.

Відповідно до п.п.5,7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю). Враховуючи, що мобільний телефон та ноутбук, що визнані слідчим речовими доказами були предметом злочину, тому це майно необхідно повернути потерпілому ОСОБА_8 ;
- документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Отже, враховуючи, що на дисках з відеозаписами міститься інформація, що стосується скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тому вони є документами, що необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Також, вважаю за необхідне повернути обвинуваченій куртку, вилучену у неї під час затримання у порядку ст.208 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк її попереднього ув`язнення з 25.02.2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Залишити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Речові докази:
- мобільний телефон «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору (імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 ) з картою пам`яті, об`ємом 32 ГБ, ноутбук «Lenovo» в корпусі чорного кольору, що зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області передати потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- куртку блакитного кольору (квитанція №7104), вилучену під час особистого обшуку ОСОБА_7 під час затримання останньої у порядку ст.208 КПК України, що зберігається у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у разі відмови останньої від отримання знищити;
- диски з відеозаписами, з камер відеоспостереження у комплексі «Раут» та у приміщенні ломбарду ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», що зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1