Провадження №: 1-кс/752/5600/20
У Х В А Л А
03.09.2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,
У судове засідання прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 не з`явилась, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, вимоги клопотання підтримала.
Володілець майна в судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.
Клопотання обрунтоване тим, що Київською місцевою прокуратурою № 1 здійснюється виконання запиту компетентних органів Швейцарської Конфедерації про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі про шахрайське заволодіння коштами ОСОБА_4 .
Відповідно до матеріалів вказаного міжнародного запиту, 10.01.2019 ОСОБА_5 через інтернет-платформу «www.kultiviertesingles.ch» познайомилася з невідомим чоловіком, який представився як ОСОБА_6 . На сайті чоловік зареєструвався під іменем користувача « ОСОБА_7 » та використав електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
У результаті спілкування 20.01.2019 у м. Цюріх відбулася зустріч між ОСОБА_8 та чоловіком, який видав себе за ОСОБА_6 , при цьому, дана особа ввела в оману ОСОБА_9 стосовно того, що він є військовим лікарем і закохався в неї. Невідомий чоловік невдовзі повідомив ОСОБА_10 через соціальну мережу Whatsapp, що йому доведеться негайно поїхати до Сирії внаслідок військової операції за кордоном. Пізніше чоловік, що представився ОСОБА_6 сказав ОСОБА_10 , що він повинен тікати до Іраку, більше не має дорожніх документів, і просив потерпілу надати допомогу або фінансові засоби для заміни мобільного телефону та проїзних документів і повернення до Швейцарії.
За період з 25.01.2019 по 11.04.2019 ОСОБА_5 переказала грошові кошти на загальну суму 125 648,00 швейцарських франків або 110 702,00 євро на різні банківські рахунки в Туреччині, Росії та Німеччині, а саме, у період з 25.01.2019 по 28.03.2019 вона переказала на банківський рахунок ІBAN НОМЕР_2 , відкритий у банку «Commerzbank AG» (Німеччина) грошові кошти на загальну суму 60 402,00 Євро, з яких потім у період з 01.02.2019 по 01.04.2019 були переказані грошові кошти на загальну суму 42 500,00 Євро на різні українські банківські рахунки, а саме: 14 000,00 Євро були переказані на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_11 або ОСОБА_12 ; 13 000,00 Євро на банківський рахунок ІBAN НОМЕР_1 (01), відкритий в АТ «Альфа-Банк» на ім`я ОСОБА_13 ; 15 000,00 Євро на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_14 . Ще один переказ від 31.01.2019, ініційований ОСОБА_8 безпосередньо переказано на рахунок № НОМЕР_5 (15), яким володіла ОСОБА_15 в АТ «ОТП Банк» на суму 11 000,00 Євро не можна було надіслати або його було повернуто ОСОБА_10 .
Відповідно до законодавства Швейцарії, вищезазначені фактичні обставини кваліфікуються як шахрайство (ст. 146 КК Швейцарії).
Таким чином вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що вказаний банківський рахунок використовується для здійснення злочинної діяльності та інформація щодо нього містить ознаки злочину.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно із ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу.
При цьому, слідчим суддею шляхом дослідження матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК України встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий судя -
клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя: