ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/381/21 Справа № 205/8947/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаї Турківського району Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, неодноразово судимого, останні рази:
- 16.06.2017 року Турківським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі;
- 30.06.2017 року Турківським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання заохочень не має, притягався до дисциплінарної відповідальності, та своєю поведінкою не довів свого виправлення, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 у повній мірі не став на шлях виправлення.
Крім того, суд також врахував значний термін невідбутого засудженим ОСОБА_7 покарання.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання.
Вважає оскаржуване рішення незаконним.
Зазначає, що на утриманні має двох малолітніх дітей та хворіє активною формою туберкульозу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений 30.06.2017 року вироком Турківського районного суду Львівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 25.07.2017 року. Кінець строку відбування покарання: 25.05.2022 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.07.2017 року. Під час утримання в Львівському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочення не застосовувалися.
З 14.08.2017 року відбуває покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія (№89). Не працевлаштований у зв`язку із хворобою, проходить курс лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні (№89) при установі. До лікування ставиться задовільно, вимоги лікарів виконує, але під контролем. За час відбування покарання характеризується посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочення не застосовувалися.
08.01.2020 року на засіданні адміністративної комісії ДУ Дніпровська виправна колонія (№89) засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України.
Засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання.
В той же час, невідбута частина покарання є досить значною.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що оскаржуване рішення є незаконним, на думку колегії суддів, є суб`єктивною думкою засудженого, оскільки суд дослідив всі доводи засудженого, які є аналогічними, що зазначені в апеляційній скарзі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4