Дата документу 03.08.2020 Справа № 318/2489/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1386/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 318/2489/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Кам?янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області, ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11» матеріали оскарження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодара Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою по 20 серпня 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути щодо нього ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року, як таку, що не відповідає законодавству України, оскільки прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано в останній день тримання під вартою та розглянуто судом цього самого дня.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання, без застосування електронних засобів контролю. Апелянт вважає, що заявлені прокурором у клопотанні та встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, оскільки ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, які, на думку захисника, полягають у наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та дитини, частково визнає свою вину та розкаявся у вчиненні злочину, у результаті його злочинних дій не настало тяжких наслідків, має намір повністю відшкодувати шкоду, не дивлячись на відсутність цивільного позову.

Також захисник просить врахувати, що наразі у провадженні вже допитано потерпілу сторону та свідків, а ОСОБА_8 не має наміру ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частиною першою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Положеннями частин 3-5 ст. 199 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскаржуваною ухвалою було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту просила про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Проте, колегія суддів не може погодитись, що наразі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, утримується під вартою більше 8 місяців, а тому вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04 жовтня 2005 року, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, з його слів має міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та малолітню дитину. Будь-яких негативних характеристик на ОСОБА_8 за місцем його реєстрації та мешкання в матеріалах справи не міститься.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав та не зазначив, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_8 постійного місця мешкання та того, що вже допитані потерпілий та свідки, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п. п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до обвинувачених цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги викладені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На думку колегії суддів, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню, при цьому вважає за необхідне змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу ОСОБА_8 слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів не розглядає інші доводи апелянтів, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою по 20 серпня 2020 року включно, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 20 серпня 2020 року включно.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з села Дніпровки Кам?янсько-Дніпровського району Запорізької області без дозволу суду, за винятком участі в судовому розгляді кримінального провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілим та експертом у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали до 20 серпня 2020 року включно.

ОСОБА_8 , який утримується в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11», звільнити з-під варти у зв`язку зі зміною запобіжного заходу в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: