Справа № 177/111/20
Провадження № 1-кп/177/76/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.12.2020
Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0000096 від 06.02.2020 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, № 0000448 від 06.10.2019 за ч. 1 ст. 122 КК України та № 0000405 від 19.08.2020 за ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст. 345 КК Українищодо ОСОБА_3 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого,
адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
Криворізьким районним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст. 345 КК України.
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме п. п. 1, 3, 5 ч. 1 цієї статті, що не зникли та не змінилися з часу обрання такого запобіжного заходу, який є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим, уникнення заявлених ризиків, з урахуванням характеризуючи даних особи обвинуваченого та обставин справи.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та застосувати домашній арешт, у період часу з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., з урахуванням особи обвинуваченого. Вказували, що прокурором не надано доказів існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, що передбачено ст.177 КПК України.
Судом встановлено, що застосований згідно з ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2020 щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2020, спливає 10.12.2020. У той же час, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку завершити не представляється можливим.
При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою, судом береться до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для його вирішення є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування обвинуваченого від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.
Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, які на теперішній час не зменшились та не перестали існувати, з огляду на те, що обвинувачений не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, обізнаний з особами свідків у кримінальному провадженні, при цьому не всі потерпілі та свідки, з об`єктивних причин допитані у судовому засіданні, обвинувачений не має не має офіційного постійного місця роботи. Також суд враховує, що до обвинуваченого вже застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, під час застосування якого ним вчинено тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 259 КК України. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні інших злочинів різного ступеня тяжкості, зокрема, проти власності, а також життя та здоров`я особи (за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ст. 345 КК України). Максимальне покарання за найтяжче кримінальне правопорушення передбачено у виді 6 років позбавлення волі. Суд також враховує, що ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я особи, зокрема за ч. 1 ст. 121 КК України та вчинив аналогічні злочини маючи не зняту та не погашену судимість, що свідчить про недотримання останнім норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а також про можливість вчинення нового кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини, з огляду на його безпрецедентну практику, не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, зважаючи на тяжкість вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а також на його особу, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ніж тримання його під вартою. Вказані ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченим під час судового розгляду даного кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 392 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000096 від 06.02.2020 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, №0000448 від 06.10.2019 за ч. 1 ст. 122 КК України та № 0000405 від 19.08.2020 за ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст. 345 КК України, - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаних кримінальних провадженнях №0000096 від 06.02.2020 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, № 0000448 від 06.10.2019 за ч. 1 ст. 122 КК України та №0000405 від 19.08.2020 за ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст. 345 КК України, на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.02.2021, 14 год. 45 хв., включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: