УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001909 від 24.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001909 від 24.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання адвоката зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року, в рамках кримінального провадження №0001909 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження, яка на праві власності зареєстрована на ОСОБА_5 .

Також зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачаються цивільно-правові відносини, при цьому обмежуються права власника щодо розпорядження та користування майном, в той час як ОСОБА_5 є добросовісним набувачем майна, таким чином існують підстави для скасування арешту майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання в повному обсязі, просила скасувати арешт, оскільки квартира є власністю ОСОБА_5 , та у зв`язку з такими заходами забезпечення кримінального провадження порушуються права ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що наразі у арешті майна не відпала потреба, оскільки проводяться слідчі та процесуальні дії з метою з`ясування всіх обставин кримінального провадження. Крім того, обґрунтованість накладеного арешту була предметом розгляду Київського апеляційного суду, за наслідками якого ухвалу слідчого судді про накладення арешту залишено без змін. У зв`язку з викладеним, просив відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Слідчий суддя, вислухавши доводи учасників судового розгляду, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, додатково долучені в судовому засіданні документи, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Шевченківського управління ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001909 від 24 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року, в рамках кримінального провадження №0001909 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження, яка на праві власності зареєстрована на ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, зокрема, за наявності достатніх підстав вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року вбачається, що при вирішенні питання про накладання арешту на квартиру слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вказана квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001909 в розумінні ст.98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу та потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, доводи представника власника майна про необґрунтованість накладення та обмеження прав володільця майна у зв`язку із арештом є такими, що не відповідають дійсності, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт на майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, без заборони використання вказаного майна.

В той же час, слідчим суддею враховується, що законність та обґрунтованість вказаної ухвали була предметом перевірки Київським апеляційним судом, та за наслідками розгляду 30.04.2020 року ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року була залишена без змін, тобто порушень вимог КПК України та чогось очевидно необґрунтованого та безпідставного при накладенні арешту на майно не було встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосуваннязазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час, що також доведено стороною обвинувачення.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001909 від 24.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя