ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4776/20
Провадження № 1-кс/210/1636/20

"12" серпня 2020 р. м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000397 від 10.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Балка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України -

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся слідчий СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_6 , з вказаним клопотанням, яке погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.08.2020 приблизно в період часу з 20:30 год. до 21.00 год., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив спільно із потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , де поблизу домоволодіння № 41 вказаної вулиці між останніми раптово виникла сварка. В ході сварки у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 , тяжких тілесних ушкоджень.

Так, в цей же день та час ОСОБА_4 , реалізовуючи свій раптово виниклий прямий умисел спрямований на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , наблизився до ОСОБА_8 і в положенні стоячи обличчям до нього, умисно, зі значною силою, наніс йому не менше 2-3 ударів кулаками обох рук в область голови, та не менше 3-4 ударів кулаками обох рук в область тулуба, а саме грудної клітини.

В наслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_4 , згідно довідки виданої лікарем нейрохірургічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР, потерпілий ОСОБА_8 отримав наступні тілесні ушкодження закрита черепно-мозкова травма, стиснення головного мозку правопівкульного субдурального гематомою, забій головного мозку 3 ступеня з вторинним крововиливом у стовбур мозку, дислокаційний синдром в стадії грубої клінічної декомпенсації, забої м`яких тканин голови, кома 3 ступеня.

ІНФОРМАЦІЯ_4 0 17:05 годин в приміщенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2»ДОР» в результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Красна Балка Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, на обліках у лікарів психіатра та нарколога на теперішній час не перебуває, інвалідності не має, тяжкі захворювання відсутні, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

10.08.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вина ОСОБА_4 підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 10.08.2020 року; протокол огляду ділянки місцевості та вилучення речей від 10.08.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 .

При вирішенні питання про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України враховано наступні обставини:

1. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним злочину;

2. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3. Відсутність у підозрюваного ОСОБА_4 постійного місця роботи та інших законних джерел доходу;

4. Майновий стан підозрюваного, зокрема ОСОБА_4 будь-яких законних джерел доходу, в тому числі для задоволення природних потреб у їжі, одязі та житлі, не має.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, необхідність виконання завдань кримінального провадження, передусім захисту суспільства та окремих громадян від протиправних посягань, недопущення вчинення підозрюваним нових умисних злочинів, в усталеній практиці Європейського суду з прав людини та положень п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, розглядається як першочерговий чинник, що виправдовує обмеження вказаних прав. При цьому, інтереси суспільства та держави превалюють над частковим вимушеним обмеженням у встановленому законом порядку прав окремої людини.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 причетний до вчинення кримінального правопорушення, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс Кемпбелл та Хартлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1998, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.2004, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадження свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження визначених ст.2 КПК України.

В даному кримінальному провадженні метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 провину свою не визнає, повожиться зухвало, усвідомлює, що за вчинення вказаного правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, що свідчить про можливість зміни ним місцезнаходження з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, і тим самим ухилення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Також враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 незважаючи на стан потерпілого, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, залишив потерпілого значно старшого за себе за віком на місці вчинення бійки, до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення не звернувся, медичну допомогу одразу не надав, швидку медичну допомогу викликав через тривалий час, що свідчить про його байдуже відношення до скоєного

Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливати на свідків.

Даний ризик підтверджується тим, що на теперішній час в ході досудового розслідування не встановлені усі ймовірні свідки злочину та не проведені усі необхідні слідчі (розшукові) дії за участю свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочин із застосуванням насильства, що супроводжувалось спричиненням потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, які привели до смерті потерпілого, у свідків по даному провадженню є реальні підстави побоюватись за своє життя та здоров`я з боку ОСОБА_4 крім того останній знає місце мешкання і анкетні данні свідків, мешкає в одному населеному пунктів, а тому може впливати на всіх свідків у вказаному кримінальному провадженні. Підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на них з метою зміни останніх показів наданих в ході досудового розслідування.

Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 на теперішній час вчинив дії насильницького характеру відносно потерпілого ОСОБА_4 , враховуючи фізичні дані потерпілого, його вік, підозрюваний фізично є сильнішим за померлого ОСОБА_15 , таким чином, дії підозрюваного призвело до настання смерті, не виключена можливість подібних дій у відношенні інших осіб, в тому числі свідків, які мешкають в одному населеному пункті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується, зокрема до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обґрунтовуючи недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слід відмітити, що відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», вирішуючи питання про доцільність обрання, та/або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та таким чином обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість, яке можливе лише у передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, судом повинно бути враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що в даному випадку є правом потерпілої сторони на особисту недоторканність, яке підозрюваним було порушено. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Вчиненням злочину, пов`язаного із посяганням на життя та здоров`я людини, підозрюваний порушив публічний порядок в суспільстві, яке піклується про гарантії прав людини і в якому життя та здоров`я людини є найвищою цінністю, що закріплено в ст.2 Конвенції. Європейським судом визнано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє ув`язнення особи протягом певного часу.

При цьому слід враховувати правові позиції Європейського суду з прав людини, викладеними за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», в яких зазначено, що:

- утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Тому, виходячи з принципу презумпції невинуватості особи, приймаючи до уваги наявність існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зважуючи всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу та публічний інтерес щодо обставин кримінальних правопорушень, зокрема, що ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, враховуючи їх в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи, а також існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, тому застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 є обґрунтованим, а запобігти встановленим ризикам, шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою неможливо.

Тому, враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, є достатні підстави для застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні, із застосуванням насильства, тяжкого злочин проти життя та здоров`я особи, з метою запобігання вищезазначеним ризикам, розмір застави в даному випадку визначати не доцільно.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, і відповідає меті такого заходу, тому просив суд його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що ним було вчинено даний злочин, однак, свою вину визнає частково, а саме, не заперечує з приводу нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, однак не бажав смерті останнього, просив суд обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 , просив суд обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований на ТОВ «Агро Буд Групп» на посаді різноробочого, перебуває у офіційному шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину.
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника (кожного окремо), дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожному право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зокрема запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків , які дають достатні підстави судовому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; тощо, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

В силу положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчим суддею досліджено матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, копії матеріалів кримінального провадження №0000397 від 10.08.2020 року, які додано до клопотання, з яких вбачається, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п.48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про що 10 серпня 2020 року вручено повідомлення про підозру останньому.

Враховуючи обставини передбачені ст.178 КПК України та особу підозрюваного, а саме, ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, офіційно працює, раніше не судимий, на виклики слідчого з`являвся самостійно, слідчий суддя не погоджується з доводами прокурора про те, що відносно ОСОБА_4 необхідно обрати такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Однак, враховуючи те, що прокурором доведено існування таких ризиків, як ухилення від явки до органу досудового розслідування та суду, можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням засобів електронного контролю, який повністю зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п.13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Разом з тим, у відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про практику Суду як джерело права. У ч.5, ст.9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому рішення Європейського суду з прав людини містять положення відносно того, що посилання на тяжкість обвинувачень як головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини - є недостатнім.

Оскільки, слідчим у клопотанні не були доведені обставини, зазначені у п.3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, доводи слідчого та прокурора про тяжкість скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення мають місце, але самі по собі не можуть бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Перевіривши доводи слідчого, викладені у клопотанні на предмет наявності ризиків, вважаю, що одного лише зазначення в клопотанні про застосування запобіжного заходу про те, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, без достатнього обґрунтування, є недостатнім.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому, враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, з урахуванням вище вказаних обставин, вважаю за необхідне, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність часткового задоволення зазначеного клопотання, а саме, в обранні запобіжного заходу у цілодобового домашнього арешту, з покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених п.п. 1-3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою реєстрації і проживання: АДРЕСА_1 , строком до 09 жовтня 2020 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду за межі с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- без дозволу слідчого, прокурора та суд не залишати цілодобово приміщення будинку АДРЕСА_1 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В іншій частині клопотання слідчого відмовити в задоволенні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали суду оголошено 14 серпня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1