Провадження № 11-кп/824/1755/2021
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

04 лютого 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , ознайомившись з апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 , -

встановив:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 14 грудня 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000965 від 01 грудня 2020 року з одного боку та підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України (в редакції Закону від 17 червня 2020 року №720-ІХ) у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону від 04 березня 2020 року №524-ІХ) у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Відповідно до положень ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , подано апеляційну скаргу, в якій вони просять скасувати вирок суду першої інстанції та направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для призначення судового розгляду в загальному порядку.

Мотивуючи свої вимоги зазначають, що при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 , визначеного судом, суд вказав обставини, які дозволяють ідентифікувати одного з співучасників, а саме ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення у співучасті з ОСОБА_5 , а отже обвинувальний вирок щодо обвинуваченого безпосередньо стосувався прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 . Таким чином, всупереч презумпції невинуватості суд першої інстанції фактично встановив винуватість ОСОБА_4 , як співучасника у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.368 КК України.

Крім того, обвинувальним вироком на підставі угоди про визнання винуватості між ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 , суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_5 на підставі ст.75 КК України за вчинення корупційного злочину від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, істотно порушив вимоги ч.1 ст.75 КК України.

Перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що дана апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуального рішення. Водночас, вказаною нормою дане право пов`язано з передбаченим цим Кодексом порядком на таке оскарження.

Частиною 2 вказаної статті гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Суб`єктів, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст.393 КПК України. Згідно п.10 вказаної норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 березня 2016 року (справа №5-374кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст.394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст.24 КПК України.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що у ОСОБА_4 як іншої особи, його захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право на оскарження вироку щодо ОСОБА_5 може виникнути тільки у випадку, якщо вирок стосується його прав, свобод та інтересів.

Однак, вирок районного суду на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_5 попри те, що містить твердження, що кримінальне правопорушення останній вчинив шляхом пособництва у проханні надати неправомірну вигоду у великому розмірі, вчинене службовою особою Особою 1, яка займає відповідальне становище, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_5 , який уклав угоду про визнання винуватості.

Дослідження та оцінка правомірності дій ОСОБА_4 , який такої угоди не укладав, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційні факти щодо нього.

Крім того, будь-яких ознак, за якими можна було б ідентифікувати безіменну особу, про пособництво якій ідеться у вироку щодо ОСОБА_5 , цей вирок не містить.

Зазначена у вироку посада Особи 1, як службова особа, яка займає відповідальне становище, - керівник самостійного структурного підрозділу центрального апарату Міністерства оборони України, яка являється уповноваженою особою по здійсненню контролю за здійсненням фінансово-господарської діяльності у Збройних Силах України, не дозволяє ідентифікувати особисті дані цієї особи без проведення судового розгляду щодо неї з дослідженням відповідних доказів.

Наявність публікацій на сайті Державного бюро розслідувань, а також в засобах масової інформації, де ОСОБА_4 вказано як начальника управління Командування медичних сил Збройних сил України, який, спільно з іншими особами, нібито, отримав неправомірну вигоду від підприємства ТОВ «Ріверсайд Груп», на думку суду апеляційної інстанції, також не дозволяє однозначно ідентифікувати його, як Особу 1, зазначену у вироку, оскільки в рішенні суду не зазначено особистих даних, а також конкретну назву посади такої особи.

Крім того, з апеляційної скарги взагалі не вбачається, як ухвалений вирок вплине на права, свободи та інтереси ОСОБА_4 , оскільки фактично в апеляційній скарзі ставиться питання щодо погіршення правового становища обвинуваченого ОСОБА_5 .

Таким чином, адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , не є особами, які мають право на апеляційне оскарження вироку Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.393 КПК України.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

За таких обставин, апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 належить повернути особам, які її подали.

Керуючись п.2 ч.3 ст.399 КПК України, суддя, -

постановив :

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 , з усіма, доданими до неї матеріалами повернути особам, які її подали.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1