КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року,

за участі: прокурора представника власників майна ОСОБА_12 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 та накладено арешт на майно, а саме:
- автомобіль Daf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;
- напівпричіп Schweriner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 ;
- автомобіль MAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричіпом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричіпом Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником яких є ОСОБА_8 ;
- автомобіль Renault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричіпом Van Hool, реєстраційний номер НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_9 ;
- автомобіль Renault, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого є ОСОБА_10 ;
- напівпричіп Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_10 , власником якого є ОСОБА_11 ,із забороною власникам та будь-яким іншим особам користуватися ним будь-яким чином, крім слідчого (групи слідчих) та уповноважених ним осіб у кримінальному провадженні № 0000547 для проведення слідчих дій.
Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Представник власників майна вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про відповідність згаданого майна критеріям ст. 98 КПК України. Зокрема, зауважує, що слідчим не виявлено жодних пристроїв втручання у систему зважування вказаних транспортних засобів та не доведено зв`язок між транспортними засобами та цими пристроями. Більше того, такі пристрої виявлено за декілька днів до прибуття транспортних засобів на територію ПП «Соснова», у зв`язку із чим причетність вказаних транспортних засобів до кримінального правопорушення жодним чином не підтверджена.
На переконання представника, виходячи з диспозиції ст. 190 КК України, враховуючи версію слідства про оману із застосування пристроїв, які були поміщені у вантажні прилади, вбачається, що вказані транспортні засоби, як такі не є знаряддям або предметом вчинення цього злочину та не несуть на собі його слідів, а тому, в даному випадку, не відповідають ознакам речового доказу, встановленим ст. 98 КПК України, і не можуть бути арештовані на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Зауважує, що транспортні засоби вже оглядалися слідчим 23 жовтня 2020 року, про що складено відповідний протокол огляду.

Також, апелянт зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації як виду покарання або спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки не вбачається, що згадані транспортні засоби належать особам, які є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими у даному кримінальному провадженні, або особами, до яких пред`явлений цивільний позов.

Представник власників майна вважає, що слідчим суддею не виконано вимоги ст. 173 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна задоволено незважаючи на наявність підстав для залишення його без задоволення, зважаючи на невідповідність згаданих транспортних засобів критеріям ст. 98 КПК України, що свідчить про грубе, безпідставне та протизаконне втручання у право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим порушено ст. 41 Конституції України, п. 9 ч. 1 ст. 7 та ст. 16 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власників майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Переяслав-Хмельницьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 23 жовтня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000547, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 жовтня 2020 року о 00 год. 58 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23 жовтня 2020 року в ПП Соснова , що за адресою: с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області невідомі особи за допомогою саморобного пристосування шляхом обману при завантаженні вантажних автомобілів зерном кукурудзи заволоділи ним, чим завдали значної шкоди потерпілому.
26 жовтня 2020 року слідчий СВ Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_13 , за погодженням прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме:

- автомобіль Daf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;
- напівпричіп Schweriner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 ;
- автомобіль MAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричіпом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричіпом Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником яких є ОСОБА_8 ;
- автомобіль Renault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричіпом Van Hool, реєстраційний номер НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_9 ;
- автомобіль Renault, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого є ОСОБА_10 ;
- напівпричіп Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_10 , власником якого є ОСОБА_11 ,із забороною власникам та будь-яким іншим особам користуватися ним будь-яким чином, крім слідчого (групи слідчих) та уповноважених ним осіб у кримінальному провадженні № 0000547 для проведення слідчих дій.
Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року клопотання задоволено.
Однак, колегія суддів не погоджується з рішенням слідчого судді, виходячи з наступного.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Однак, зазначених вимог закону слідчим суддею та слідчим, який звернувся із клопотанням про арешт майна, не дотримано.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання та не оцінено ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на зазначені транспортні засоби, слідчий повинен вказати, яке відношення до вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України має це майно.
Однак, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що арештоване майно, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, надані до суду матеріали провадження не містять.
Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим не виявлено жодних пристроїв втручання у систему зважування вказаних транспортних засобів та не доведено зв`язок між транспортними засобами та цими пристроями. Окрім того, такі пристрої виявлено за декілька днів до прибуття транспортних засобів на територію ПП «Соснова», у зв`язку із чим причетність вказаних транспортних засобів до кримінального правопорушення жодним чином не підтверджено.
Дослідивши надані матеріали, колегія суддів не знаходить обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що вказані транспортні засоби, які належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні № 0000547.
Відтак, посилання на те, що зазначені транспортні засоби є речовими доказоми, є формальними, оскільки не зазначено за якими саме ознаками вони відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Окрім того, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Проте, з клопотанням про арешт належного третім особам майна до слідчого судді звернувся слідчий Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 , а не прокурор.
Однак, вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді при розгляді клопотання.
Наведене свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль Daf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ; напівпричіп Schweriner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 ;автомобіль MAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричіпом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_5 з напівпричіпом Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником яких є ОСОБА_8 ; автомобіль Renault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричіпом Van Hool, реєстраційний номер НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_9 ; автомобіль Renault, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого є ОСОБА_10 ; напівпричіп Trailor, реєстраційний номер НОМЕР_10 , власником якого є ОСОБА_11 ,скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 про накладення арешту на згадані транспортні засоби, які належать ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_16 ОСОБА_3

Єдиний унікальний №373/1422/20 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17
Провадження № 11сс/824/6006/2020 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України