ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000792 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, із середньою освітою, на утриманні осіб не маючого, працюючого ТОВ «Союз ПВО», раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 162 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року, приблизно о 15:10 год., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Шевченко 171, будучи агресивно налаштованим, діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_9 , які виникли внаслідок конфлікту між ними, що мав місце раніше до моменту вчинення кримінального правопорушення, діючи з метою спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на завдання їй тілесних ушкоджень, в ході конфлікту з ОСОБА_9 та діючи умисно своїми активними діями, наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: два удари правою рукою в область правого плеча.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 , спричинені наступні тілесні ушкодження: синець в проекції правого плечового суглобу, які згідно висновку експерта №09-829/19 від 10.07.2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 21.02.2019 року, приблизно о 15:10 год., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , будучи агресивно налаштованим, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_9 , які виникли внаслідок конфлікту між ними, незаконно проник до домоволодіння (житла) ОСОБА_9 , шляхом відкриття вхідних дверей домоволодіння, які були в незачиненому на замок стані, чим порушив її право на недоторканість житла, проник всупереч волі потерпілої, яка є законним володільцем житла, за відсутності визначених законом підстав.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав, зазначив, що дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 в одній з половини цього житлового будинку, інша половина цього будинку належить потерпілій ОСОБА_9 . Зазначив, що останні два роки між ними почались конфліктні ситуації з приводу побутових питань. 21.02.2019 року приблизно о 15 годині він вийшов на ганок свого будинку, побачив, що ОСОБА_9 миє вікна у своєму будинку із зовнішньої сторони. Він її запитав про собаку, яка належить йому, бо знав, що на той час собака знаходилась у потерпілої. При цьому, суду підтвердив, що дійсно йому відомо, що його собака потребувала медичної допомоги через отриману рану, проте не погодився з тим, що цю рану вона отримала шляхом самостійного поранення через паркан, а вважав, що причиною поранень є укуси від собаки, що належить потерпілій. Підтвердив, що йому відомо, що потерпіла лікувала його собаку у лікарні і після лікування залишила її у себе. Саме тому, він звернувся до неї з метою забрати свою собаку. Замість собаки, потерпіла почала показувати йому документи щодо лікування собаки, але собаку не віддавала. Не заперечував, що їх розмова відбувалась біля входу у будинок потерпілої і що дозволу зайти у сам будинок він від потерпілої не отримав. Разом з тим, він зайшов у її будинок, перебував там менше хвилини, взяв свою собаку та пішов до дому. Заперечував, що заважав потерпілій закрити двері її будинку, зазначив, що зняв ошийник у собаки, який на неї одягла потерпіла, та кинув його на землю, коли виходив з її тамбуру вже із собакою. Заперечував, що наносив будь-які удари потерпілій. Розумів, що заходячи до будинку потерпілої без її дозволу, він потрапляє у її приватному володінні, проте вважав, що закон цим не порушив. На питання суду зазначив, що дійсно у день отримання собакою пошкоджень (05.02.2019 року), йому телефонувала потерпіла і повідомила про ці обставини, проте він не відреагував, медичну допомогу своїй собаці не надав, та не зміг пояснити чому не цікавився долею собаки до 21.02.2019 року. Підтвердив, що дійсно у день подій, коли зайшов до житла потерпілої, то мав телефонну розмову з її чоловіком ОСОБА_10 , слухавку йому надала сама потерпіла. Цивільний позов потерпілої не визнав, вважав його необґрунтованим.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступках, на переконання суду його винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що обвинувачений є її сусідом по житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , будинок як житлова будова у них спільний, але маються два різні виходи на кожного власника. Зазначила, що 05.02.2019 року їй у вікно постукав невідомий їй чоловік і коли вона вийшла на вулицю, цей чоловік їй повідомив, що собака, яка знаходиться на ціпку та належить ОСОБА_7 має поранення. Вона обстежила собаку та побачила, що собака дійсно має поранення задньої лапи. Вона декілька разів зателефонувала сусіду, тобто обвинуваченому і повідомила його про те, що сталося, проте він їй відповів, що йому не має ніякої різниці, що там з його собакою. Вона вирішила відвезти собаку у лікарню, де їй надали медичну допомогу. Після лікування собаки вона забрала її до себе та продовжувала лікувати її у себе вдома. До 21.02.2019 року обвинувачений жодного разу не цікавився долею собаки. 21.02.2019 року вона вийшла у двір мити свої вікна. Знаходилась вона неподалік частини домоволодіння сусіда, у цей час ОСОБА_7 вийшов зі свого будинку та почав знімати її на мобільний телефон, потім він почав її лаяти та вимагати, щоб вона віддала йому собаку. Вказала, що він був у стані алкогольного сп`яніння та вів себе агресивно. На його вимоги, вона винесла йому документи, які підтверджують лікування собаки та пояснила йому, що собака потребує подальшого лікування, у цей момент собака вийшла з будинку, він зняв з неї ошийник та вдарив своїм кулаком правої руки її у праве плече. Вона намагалась зайти у свій будинок та зачинити за собою двері, проте ОСОБА_7 тримав двері, відштовхнув її у будинок та зайшов у нього. У будинку він продовжував лаятися, ще раз вдарив її своїм кулаком правої руки її у праве плече. Пояснила, що вона відчувала страх за себе та свою старшу доньку, яка була у цей час вдома, тому зателефонувала чоловікові, якому розповіла, що сталося, дала слухавку ОСОБА_7 , після їх розмови по телефону, останній забрав свою собаку та пішов. Цього ж дня, обвинувачений замазав вікна її будинку навозом. Наступного дня вона поїхала знімати побої.

Підтримала свій цивільний позов, просила суд його задовольнити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала свідчення, що мешкає по сусідству з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а саме у будинку АДРЕСА_2 . Підтвердила, що їй відомо про конфліктні ситуації між її сусідами, які мешкають у будинку АДРЕСА_1 . Повідомила суд, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями, через що між ним та родиною ОСОБА_12 виникають скандали. Також їй відомо, що ОСОБА_9 лікувала собаку ОСОБА_7 . Зазначила, що самого конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вона не бачила, оскільки між її та їх земельною ділянкою є паркан, проте вона чула, що між ними відбулась сварка, ОСОБА_7 виражався нецензурною лексикою у бік потерпілої, погрожував їй фізичною розправою, на її зауваження не реагував. Підтвердила суду, що події мали місце 21.02.2019 року приблизно о 15 годині. Зі слів потерпілої вона дізналась, що у цей день ОСОБА_13 наніс їй удари і вона дійсно бачила синці в області її плеча.

Допитана у судовому засіданні у присутності педагога неповнолітній свідок ОСОБА_14 показала суду, що вона є дочкою потерпілої та мешкає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . 21.02.2019 року вона прийшла до дому приблизно о 15 годині, у цей час її матір мила вікна у будинку. Вона почула крики та виглянула у вікно, де побачила, що її матір показує якісь документи їх сусіду ОСОБА_7 . Потім обвинувачений вдарив її матір правою рукою у її праве плече. У цей час її мати стояла у дверному отворі, після удару вона намагалась зачинити двері у будинок, проте ОСОБА_7 тримав двері та відштовхнувши її зайшов у будинок. Зазначила, що і раніше ОСОБА_7 вчиняв скандали, часто зловживає спиртними напоями, погрожував своїй жінці, з якою раніше мешкав разом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що є чоловіком потерпілої та разом з нею, донькою потерпілої та їх спільною з ОСОБА_9 дитиною мешкає у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Зазначив, що у день подій він був на роботі, і приблизно о 16 годині 21 лютого 2019 року йому на мобільний телефон зателефонувала дружина і повідомила йому, що її вдарив ОСОБА_7 . З її розповіді він зрозумів, що на час її дзвінка, ОСОБА_7 знаходиться у їх будинку, оскільки чув його крики та лайку. Вказав, що ОСОБА_9 дала обвинуваченому слухавку та він попросив ОСОБА_7 покинути його будинок. Також повідомив суд, що переглядав записи з камер відеоспостереження, які розміщені на його будинку, з яких чітко можна побачити, що ОСОБА_7 у день подій дійсно відштовхнув його дружину у будинок, самовільно відкривши двері зайшов до їх будинку та знаходився там деякий час.

Аналізуючи свідчення потерпілої, свідків, яка були допитані під час судового слідства, суд приймає до уваги та розцінює їх свідчення як правдиві, оскільки вони були стабільні протягом усього слідства, потерпіла та повнолітні свідки були попереджені про кримінальну відповідальність. Крім того, їх свідчення та пояснення узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому діянь.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 12.07.2019 року, проведеного в період часу з 18:10 год. до 18:40 год. слідчим Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_16 , було оглянуто домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного протоколу було встановлено, що вхід на територію домоволодіння здійснюється через металеву хвіртку, яка обладнана врізаним замком. У верхньому лівому куті мається наклейка з надписом «Ведеться відео спостереження». При вході на територію домоволодіння зліва розташований будинок. На фасаді будинку біля входу розташовані камери відео спостереження. По праву сторону знаходиться майданчик з автомобілями. Навкруги будинку розташовані вікна. На відстані близько 5 метрів розташований вхід в будинок. Вхід в будинок здійснюється через металеві двері з врізним замком. Біля входу над дверима розташована камера відео нагляду. На вулиці за будинком знаходиться вхід до будинку іншої частини, оскільки будинок розділений на дві частини (а.с.137-140).
Судом було досліджено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.25-27). Будинок складається житлового будинку АДРЕСА_3 та житлової прибудови А1-1, які мають два окремі входи.

Вказане підтверджує свідчення потерпілої та обвинуваченого щодо обставин їх мешкання у житловому будинку, відокремленості частин будинку один від одного, в яких мешкають сторони кримінального провадження.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.06.2019 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 суд вбачає, що остання детально розповіла та показала на місці обставини подій, які мали місце 21.02.2019 року, та які відповідають її свідченням у суді стосовно механізму нанесення їй тілесних ушкоджень, що в подальшому було схематично зображено та підписано учасниками слідчого експерименту (а.с.131-133).
Встановлені обставини під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 цілком узгоджуються між собою, відповідають події, яка викладена в обвинувальному акті та не суперечать іншим доказам по справі, досліджених у судовому засіданні та вказаних вище.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-829/2019 від 10.07.2019 року було встановлено, що у громадянки ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець в проекції правого плечового суглобу. Це ушкодження утворилося від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або ударстиснення, та могло бути отримане протягом доби до моменту огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також кольором синця. За ступенем тяжкості: синець викликав незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судовомедичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом 36 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Покази потерпілої ОСОБА_9 із наданого протоколу проведення слідчого експерименту від 05.06.2019 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині строку та механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень, при заподіянні травмуючих впливів: «21.02.2019 року два удари потерпілій в область правого спереду плеча …кулаком правої руки».
Отже, експертом було встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 , узгодженість її свідчень щодо механізму нанесення їй ударів обвинуваченим та наслідками, які настали.
Посилання сторони захисту, що висновок судово-медичної експертизи є неналежним доказом у справі через те, що він був складений після декілька місяців з часу подій є безпідставним, оскільки з дослідної частини висновку вбачається, що судово-медичним експертом було досліджено висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №215/2019 від 22.02.2019 року, в якому було зазначено, що на момент огляду у громадянці ОСОБА_9 в проекції правого плечового суглобу по його передній поверхні розташований синець багрово-червоного кольору, овальної форми, розмірами 7*4,5 см., які зі слів освідуваної з`явились у неї 21.02.20219 року приблизно о 15.10 год. від дій сусіда ОСОБА_7 , який наніс їй два удари кулаком в область правого плеча. Також судом встановлено, що експертом були досліджені відомості, які містились у протоколі слідчого експерименту від 05.06.2019 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , що в свою чергу свідчить про всебічне дослідження та належні висновки експерта.
Також, в судовому засіданні було досліджено відеозаписи з камер відео спостереження (а.с.127), які потерпіла ОСОБА_9 долучила до матеріалів кримінального провадження на стадії досудового слідства, за допомогою чого судом було перевірено та встановлено черговість подій, які мали місце 21.02.2019 року, опис яких цілком узгоджується з поясненнями потерпілої, наданими нею під час її допиту в судовому засіданні, а саме те, що потерпіла у день подій перебувала на подвір`ї свого домоволодіння, мила вікна у будинку, в цей час до її будинку підійшов обвинувачений, відкрив двері, вибігла собака, він зняв з неї ошийник, у цей час потерпіли винесла документи та намагалась показати їх ОСОБА_7 , продовжилась суперечка, після чого, потерпіла намагалась повернутися у свій будинок та зачинити за собою двері, але обвинувачений заваж їй це зробити та самовільно, незаконно проник до домоволодіння (житла) ОСОБА_9 , що в свою чергу доводить наявність в діях обвинуваченого складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Крім того, судом встановлено, що відео транслюється відрізками, що дозволяє дійти висновку, про те, що період часу, за який немає відео фіксації подій, наприклад з 16.09.55 ( ОСОБА_7 знімає ошийник з собаки) по 16.10.09 (документи вже лежать на землі і відбувається спілкування потерпілої з обвинуваченим) є достатнім для вчинення ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 умисних дій, направлених на завдання їй тілесних ушкоджень. При цьому, суд наголошує на тому, що ці висновки не будуються на припущеннях, а відповідають фактичним обставинам, встановленим судом під час допиту потерпілої, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення, приведена до присяги, а також показаннями свідка ОСОБА_14 , яка також засвідчила нанесення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень в область її плеча його правою рукою біля входу у будинок.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження та недопустимості доказів, які судом були досліджено, згідно вимог ст.ст. 85-89 КПК України не встановлено.
При цьому, оцінюючи кожний доказ окремо, суд наголошує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст.22 КПК України.
Разом з тим, обставини, встановлені під час судового розгляду, не були спростовані стороною захисту належними та допустимими доказами.

При цьому суд зазначає, що наголошення сторони захисту на тому, що матеріали справи не містять у собі доказів провини обвинуваченого, спростовуються вищенаведеними висновками суду, а репліка захисника, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було створено з метою умов для заволодіння потерпілою майном його підзахисного, позбавлено будь-якого доказового обґрунтування. Також щодо посилання сторони захисту на те, що обвинувачений зайшов до будинку потерпілої з метою забрати свою собаку, яка її там утримувала без його згоди, суд ставиться критично, оскільки з оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що собака ОСОБА_7 вільно пересувається по подвір`ю у тому числі і біля нього та самостійно, без будь-яких дій з боку потерпілої заходить до будинку ОСОБА_9 , що спростовує доводи захисника, що саме дії потерпілої надали право ОСОБА_7 зайти до домоволодіння ОСОБА_9 без її згоди на це.

Крім того, за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_17 , який суду засвідчив, що є батьком обвинуваченого та знайомий з потерпілою, оскільки остання приїжджала до нього з пропозицією придбати його будинок, де мешкає його син ОСОБА_7 . Через неузгодженість у ціні, вони не домовились. Також зазначив, що між його сином ОСОБА_7 та потерпілою існує конфлікт, зі слів сина йому відомо, що ОСОБА_9 забрала у нього собаку та не віддавала, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 прийшов до неї до дому та забрав свою собаку.

Разом з тим, існування між обвинуваченим та потерпілою спірних питань щодо житлового будинку, в якому останні мешкають, на переконання суду є виключно приватно-правовими взаємовідносинами, які виникли між ними і які жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Також судом було перевірено та достовірно встановлено свідчення потерпілої ОСОБА_9 стосовно подій, які мали місце напередодні конфлікту, а саме факт поранення собаки, яка належить обвинуваченому, її лікування за ініціативою та кошти потерпілої через відмову ОСОБА_7 це зробити, вилучення собаки захисною організацією у обвинуваченого та передання її ОСОБА_9 .

Так, судом досліджувались фотокартки, квитанції та довідки з ветеринарної клініки, які підтверджують факт наявності в собаки Бусі ушкоджень (а.с.28-38), з приводу яких у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт.

Судом також були досліджені заяви ОСОБА_9 від 23.02.2019 року в яких вона просить співробітників Київського ВП ГУ НП в Харківській області притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за жорстоке поводження з тваринами за ст.. 89 КУпАП з конфіскацією в нього тварини та передати матеріали адміністративного провадження до суду (а.с.120-123).
Відповідно до акту вилучення та передачі тварини від 23.02.2019 року Громадська організація «Ліга допомоги тваринам» вилучила тварину (собаку «Бусю» чорного кольору) у ОСОБА_7 , який жорстоко поводився з нею. Собака мала рану на лівій задній лапі, яку вона отримала внаслідок недбалого ставлення до неї з боку ОСОБА_7 , який відмовився надавати їй ветеринарну допомогу і залишив напризволяще. Тварину вилучено та передано ОСОБА_9 в присутності свідків (а.с.118-119).
Ці обставини обвинувачений не спростовував, їх існування підтвердив.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 спричинив умисні легкі тілесні ушкодження та вчинив незаконне проникнення до житла та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 та за ч.1 ст. 162 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені до кримінальних проступків, особу винного, який раніше не судимий, на період скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень офіційно працював (а.с.144-145), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.55), має постійне місце проживання, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває (а.с.146-147).

На підставі ст.ст 66, 67 КК України обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому покарання у вигляді виправних робіт на строк, передбачений санкціями статей, за якими він обвинувачується, з огляду на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно працевлаштований, має дохід.

Суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, який попросив прокурор у судових дебатах у вигляді штрафу немає, оскільки обвинувачений у вчиненому не розкаявся, що підтверджується його поведінкою після вчинення кримінальних правопорушень та ставленням до нього, що не свідчить про його дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 зазначеної норми цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, потерпіла ОСОБА_9 звернулась до суду з цивільним позовом, в якому виклала свої позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_7 та просила стягнути з обвинуваченого на її користь майнову шкоду у сумі 568 грн.; втрачений заробіток внаслідок втрати загальної працездатності у розмірі двох мінімальних заробітних плат у сумі 8346 грн.; моральну шкоду в розмірі десяти мінімальних заробітних плат у сумі 41730 грн.

В обґрунтування свого позову зазначила, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого та зумовленої цим стресової ситуації, вона отримала фізичну та психологічну травму, що заважало їй вести нормальне життя протягом двох місяців. Зазначила, що біля 7 днів у неї була біль у травмованому плечі, що обмежувало її рухи та заважало спати у ночі. Також вказала, що у неї з`явилися приступи паніки, пригнічений настрій, вона зранку прокидалась з головним болем та болем у шиї з правої сторони. Посилалась на те, що після отриманих тілесних ушкоджень їй довелось звертатися до невропатолога Харківської клінічної лікарні №27 зі скаргами на головний біль, біль у шиї та психічний дискомфорт, їй були призначені медичні обстеження, які виявили легкі дифузні зміни ЕЕГ без ознак патології та ліки для покращення психічного стану (гідазепам, біфрен, віноксин). Посилаючись на положення статей 22, 1166, 1177, 1195 ЦК України просила суд стягнути з обвинуваченого матеріальні збитки та втрачений нею заробіток. В обґрунтування моральної шкоди зазначила, що внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень вона відчувала фізичні страждання, які обумовили виникнення порушень нормального укладу її повсякденного життя через неможливість спокійно мешкати в своїй оселі. Посилалась на те, що після вчинення відносно неї кримінального правопорушення, у неї з`явилось відчуття незахищеності, погіршився загальний стан, вона відчувала страх та паніку, коли бачила ОСОБА_7 , мала страх виходити з будинку, коли її чоловіка немає вдома, хвилювалась за дітей, які виходили у двір, була позбавлена можливості спокійно робити звичайні домашні справи, втратила віру у захищеність у власному житлі. Суму компенсації за спричинену їй моральну шкоду оцінила у десять мінімальних заробітних плат, що дорівнює 41730 грн.

Вирішуючи заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні суд керується наступним.
Так за змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цей же принцип змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінальної справи їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості закріплений і в ст. 22 КПК України.
До того ж, приписами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальній справі підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
В частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`ю, суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдані збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 із змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає у майнових втратах, яких фізична особа зазнала, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких витрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.
Заявляючи вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на підставі ч. 2 ст. 1195 ЦК України майнову шкоду у розмірі втраченого заробітку в розмірі двох мінімальних заробітних плат, суд зазначає, що виходячи з вимог ч. 2 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України, втрачений заробіток особи, яка не працювала визначається у відсотковому співвідношенні між середньомісячною заробітною платою та ступенем втрати потерпілим загальної працездатності. При цьому, ступінь втрати працездатності непрацюючої особи визначається шляхом проведення відповідної експертизи.
Разом з тим, доказів ступеню втрати працездатності потерпілої внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень, надано не було.
При цьому, за змістом наведених вище норм закону, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати лише для фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, але натомість судом встановлено, станом на час події злочину потерпіла працювала приватним підприємцем, на час отримання тілесних ушкоджень, листок непрацездатності не оформлювала.
А відтак, оскільки потерпілою не надано розрахунку шкоди, пов`язаної із втратою працездатності, відповідно до положень ст. 1197 ЦК України, а також доказів щодо того, який відсоток загальної працездатності потерпіла втратила або він зменшився, суду не надано, і враховуючи ті обставини, що у провадженні не встановлено ступінь втрати потерпілою професійної або загальної працездатності чи зменшення такої, тому підстав для стягнення цього відшкодування за наведеною підставою позову не має.
Також суд критично ставиться до вимог потерпілої щодо відшкодування їй витрат на проходження нею у Міській студентській лікарні Харківської міської ради обстежень ЕЕГ, РЕГ, ЕХО-ЕГ, оскільки як вбачається з копії направлення лікаря на перелічені вище обстеження від 04.03.2019 року, їх призначення було викликано виявленням у ОСОБА_9 діагнозу «Вегето-судинна дистонія» (а.с.27). Доказів того, що встановлений потерпілій діагноз є наслідком злочинних дій обвинуваченого, матеріали кримінального провадження та цивільного позову, у собі не містять. Більш того, з копії медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 встановлено, що кінцевим встановленим діагнозом після огляду хворої ОСОБА_9 , яке мало місце 04.03.2019 року, є ВЕД (Вегето-судинна дистонія) та шийний остеохондроз, що є хронічними захворюваннями. При цьому суд зазначає, що опис, зроблений лікарем невропатологом у день прийому ОСОБА_9 , який мав місце 04.03.2019 року, дійсно містять скарги потерпілої на головну біль зранку та біль у шиї, що на думку потерпілої є наслідком подій від 21.02.2019 року. Разом з тим, на переконання суду, в розумінні положень ст. 81 ЦПК України, цей запис, зроблений у медичній картці ОСОБА_9 , не є належним доказом, який доводить причинно-наслідковий взаємозв`язок між встановленим у потерпілої діагнозом з спричиненим їй напередодні легким тілесним ушкодженням в область правого з переду плеча. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого витрат на придбання лікарських засобів, призначених потерпілій ОСОБА_9 після прийому у лікаря, що мало місце 04.03.2019 року. Більш того, призначення, які зробив лікар є відмінними (а.с.37) від тих ліків, що придбала потерпіла, крім одного лікарського засобу - Гидазепам. Проте з огляду на наведені вище обставини, у суду немає підстав для стягнення витрат, понесених потерпілою на придбання цього лікарського засобу з обвинуваченого.
Що стосується морального відшкодування, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілої, погіршення функціонування її певних органів.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 вчинив злочинні дії відносно потерпілої та її майна, окреслені у ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні цих кримінальних правопорушень доведена. Отже, заявлена вимога потерпілої пов`язується з фактом заподіяння їй через це моральної шкоди, а тому суд враховуючи стан здоров`я потерпілої, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті, тяжкість вимушених змін у її звичайному способі життя, час та зусилля, які були необхідні для відновлення її попереднього стану, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням вищезазначених обставин і доказів, наданих потерпілою, суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 9000 грн., що спричинена потерпілій виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та категорії кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим.
Витрати на проведення судових експертиз відсутні.
Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у вигляді виправних робіт на строк шість місяців в розмірі відрахувань в дохід держави у розмірі 10 відсотків.

-за ч.1 ст.162 КК України у вигляді виправних робіт на строк один рік в розмірі відрахувань в дохід держави у розмірі 10 відсотків.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді виправних робіт на строк один рік в розмірі відрахувань в дохід держави у розмірі 10 відсотків.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди 9000 (дев`ять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог потерпілій ОСОБА_9 відмовити.

Речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок складено в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.
Головуючий - суддя ОСОБА_1