Справа № 289/362/20
Номер провадження 1-кп/289/45/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного

представника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000203 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця зареєстрованого та проживаючого : АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова середня, не навчається, офіційно не працевлаштованого, на утриманні нікого не має, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2019 близько 20-00 години неповнолітній ОСОБА_4 прийшов на подвір`я господарства по АДРЕСА_1 , де в ході сварки з господарем ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, неповнолітній ОСОБА_4 повалив потерпілого на землю та наніс останньому не менше одного удару ногою в область гомілки правої ноги, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді синця правої гомілки, закритого перелому обох кісток правої гомілки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя.

Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю, пояснивши при цьому, що він працює неофіційно, ввечері в день події йому зателефонувала мати і повідомила, що у сусідів ОСОБА_8 та її співмешканця ОСОБА_9 виникли претензії з приводу зникнення у них чавунів, після роботи він зайшов до останніх вирішити вказане питання, однак вони обидва були в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 почала сваритися та замахнулася на обвинуваченого сапкою, останній вибив сапку, в цей час підбігав потерпілий ОСОБА_11 , обвинувачений ударив його кулаком в обличчя, він упав. Через пару днів обвинуваченому ОСОБА_4 повідомили, що потерпілий ОСОБА_11 знаходиться в лікарні з переломом ноги, обвинувачений відразу поїхав у лікарню з метою провідати, вибачитися та примиритися, однак потерпілий від спілкування відмовився, на даний час також на примирення не йде, не бажає розмовляти. Повідомив, що проживає з мамою, батько помер, він наймолодший із п`яти дітей, працює, щоб забезпечити себе та матір. Шкодує за вчинене, просить суд суворо не карати, так як обіцяє більше не вчиняти протиправних дій, в судових дебатах вибачився перед потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що він із співмешканкою на деякий час поїхав до друга в гості, ключі від хати вони залишили ОСОБА_5 , а коли повернулися виявили відсутність двох чавунів, питали в останньої де вони поділися. Ввечері того ж дня прийшов син ОСОБА_5 . Ярослав, він був випивши, кинувся на ОСОБА_12 , а потерпілий ОСОБА_7 заступився за неї, після чого ОСОБА_13 ударив його кулаком, після чого потерпілий впав, ОСОБА_14 ще декілька разів ударив його, в тому числі ногою по гомілці, поламавши при цьому ногу. Не заперечував того факту, що в цей час потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння. Про стан сп`яніння обвинуваченого зазначив, що визначив це по очах. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Законний представник ОСОБА_5 мати обвинуваченого ОСОБА_4 , в судовому засідання зазначила, що її син працює неофіційно, забезпечує себе, допомагає матеріально і по господарству вдома, в побуті веде себе нормально. Відшкодувати потерпілому шкоду вона не має можливості, так як не має фінансів, бо вона ніде не працює.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В подальшому прокурор заявила клопотання змінити обсяг досліджуваних доказів в зв`язку із розбіжностями в показах щодо стану сп`яніння обвинуваченого, та дослідити в судовому засіданні письмові докази, вказане клопотання підтримали всі учасники судового процесу, при цьому щодо виклику для допиту свідків всі присутні сторони кримінального провадження відмовилися.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням, крім її визнання обвинуваченим, показань потерпілого підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України, а саме:

-протоколами проведення слідчих експериментів від 27.01.2020 з фото таблицями, в яких зафіксовано, як свідок ОСОБА_15 розповіла про обставини побиття ОСОБА_16 потерпілого ОСОБА_17 , та за участі потерпілого ОСОБА_7 , де останній на місці події розповів обставини нанесення йому тілесного ушкодження ОСОБА_16 та на статисті показали як саме ОСОБА_4 наносив удари руками, ногами потерпілому;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 06.02.2020 з фото таблицями, в якому свідок події ОСОБА_18 розповів та показав на місці події обставини завдання тілесного ушкодження ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_7 та на статисті показав як саме ОСОБА_4 наносив удари руками, ногами потерпілому;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_5 з фото таблицями, в якому ОСОБА_4 розповів обставини конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 та показав на статисті як він завдав тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 ;

-висновком експерта №452 вих. від 12.12.2019, згідно якого у ОСОБА_7 згідно записів мед. Картки стаціонарного хворого №1386 Радомишльської ЦРЛ малися тілесні ушкодження у вигляді синця правої гомілки, закритого перелому обох кісток правої гомілки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, могли виникнути від дії твердого тупого предмету, що не залишив по собі ідентифікуючих його ознак.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення та повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі, а тому суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється, при цьому суд враховує вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Діючи в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину доведена повністю, доказів для того щоб зробити такий висновок достатньо.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 122 КК України.
Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65, 103 КК України, суд, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченим покарання, приходить до наступного.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.
Вивченням даних про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має базову середню освіту, за місцем проживання характеризується негативно, холостий, за допомогою до лікарів психіатра та нарколога не звертався, на обліку не перебуває.
Згідно акту обстеження житлово-побутовиї умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 від 28.01.2020, дитина проживає в неналежних умовах, санітарний стан житла незадовільний, у дитини відсутній особистий простір, не має чистого одягу, взуття, мати ніде не працює, син ніде не навчається.
Згідно повідомлення служби у справах дітей Радомишльської РДА від 20.05.2019 неповнолітній ОСОБА_4 перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, що перебуває в складних життєвих обставинах, наказ №141 від 18.07.2007.
З повідомлення Радомишльського ВП вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 не перебуває на обліку в секторі превенції Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.
Також судом досліджувався висновок судово-психіатричного експерта №55-2020 від 18.02.2020, згідно якого ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься інкримінований йому вчинок, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав та в тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану ОСОБА_4 не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.
Із досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що останній проживає разом із матір`ю та вітчимом, батько помер коли ОСОБА_19 було 12 років, умови проживання в будинку незадовільні, мати не цікавиться життям сина, байдужа до його потреб, щоб уникнути спілкування з матірю та вітчимом, які зловживають спиртними напоями, ОСОБА_14 перейшов жити в бабусин будинок і останнім часом там проживає. Ярослав з багатодітної родини, по причині зловживання матір`ю алкогольними напоями діти направлені на навчання до Вишевицької спецшколи інтернату Радомишльського району, де ОСОБА_14 отримав базову середню освіту. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, проживає за рахунок тимчасових підробітків, сам себе обслуговує та заробляє собі на життя. Не зважаючи на каяття у скоєному правопорушення, не до кінця визнає відповідальність за скоєне, виправдовує себе. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, виправлення неповнолітнього без позбавлення волі можливе.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинене обвинуваченим діяння являється нетяжким злочином, однак є дійсно суспільно небезпечним діянням, оскільки посягає на життя та здоров`я особи, що визнані державою за ст. 3 Конституції України найвищою соціальною цінністю.

Беручи до уваги умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , рівень його розвитку та впливу дорослих, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та враховуючи практику Європейського суду щодо призначення покарання, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, враховуючи умови його життя та виховання, позицію прокурора, яка вважає за доцільне звільнити ОСОБА_4 від покарання без його призначення із застосуванням заходів виховного характеру та думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав та погодився з позицією прокурора.

При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КПК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та користуючись останнім словом попросив вибачення у потерпілого.
Звільнення від кримінальної відповідальності допускається лише тоді, коли завдання, які стоять перед КК, можуть бути досягнуті без застосування найбільш суворих кримінально-правових заходів.
При цьому суд враховує роз`яснення, викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», згідно яких відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, суд погоджується із позицією прокурора і вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусовий захід виховного характеру, передбачений п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля, який полягає в осудженні суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_4 та вимозі припинити та не допускати в подальшому такої поведінки під погрозою застосування більш суворих заходів відповідальності, та врахувавши положення ч. 3 ст. 497 КПК України, звільнити його від призначеного покарання.
Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» пунктом 16 визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
У відповідності до роз'яснень, викладених в абзаці 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не встановив.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 103, 105, ч. 1 ст. 122 КК України, ст.ст. 373, 374, 484-497 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
На підставі ст.105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру передбачені п. 1 та 2 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього до досягнення ним повноліття, а саме: заборонити перебувати поза домівкою у нічний час з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1