Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1032/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001396 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2020 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбок Іршавського району, Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2198,14 грн. витрат за проведення експертиз.

Скасовано арешт накладений ухвалою Коростенського міськрайоного суду від 15.11.2019 року на автомобіль «VOLKSWAGEN - LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази: транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN - LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ухвалено повернути власнику.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 12 листопада 2019 року, о 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN - LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на правах індивідуальної власності, рухався по проїзній частині вул. Грушевського м. Коростень в напрямку вул. Сергія Кемського в м. Коростені.

Наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, що зазначений в п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 - «пішохідний перехід» - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1 , 5.35.2, 5.36.1, 5.36.2, 5.37.1, 5.37.2 ПДР, дорожньою розміткою 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіччя, який розташований навпроти буд. № 11, що по вул. Грушевського в м. Коростень та в порушенні вимог пунктів 18.4, в яких сказано:

- якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виявивши перед нерегульованим пішохідним переходом транспортні засоби, що слідували в попутному напрямку та зупинилися, рухаючись по сусідній смузі не зменшив швидкості і не зупинився, щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, ОСОБА_6 продовжив рух з попередньою швидкістю та скоїв зіткнення правою боковою частиною автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вул. Грушевського по пішохідному переході з права на ліво. В результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: не ушитої рани по передній поверхні нижньої частини правого стегна, синця в проекції правого наколінника з переходом на гомілку та стегно, компресійного перелому таранної та кубовидної кісток зі зміщенням на ширину картикального шару, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 14.02.2020 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. Таким чином, своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через його суворість.

Вказує, що суд при призначенні покарання не врахував всі обставини вчиненого злочину та характеризуючі дані, а саме: порушення правил дорожнього руху було вчинено у тверезому стані, за місцем проживання та роботи він характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, надання матеріальної допомоги потерпілій та думку прокурора та потерпілої, які не наполягали на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

На його думку суд також не взяв до уваги, те, що незважаючи на відсутність постійної роботи, єдиним джерелом його існування є перевезення вантажів власним автомобілем, а тому позбавляючи його права керувати транспортним засобом, суд позбавляє його можливості заробляти кошти для свого існування.

Просить вирок суду щодо нього змінити, пом`якшити призначене йому покарання та призначити покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, потерпілу, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного додаткового покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано суспільну небезпечність вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості та його наслідки, обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання потерпілій матеріальної допомоги, відсутність обставини, що обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд першої інстанції, враховуючи обставини та обсяг грубих порушень Правил дорожнього руху, які призвели до наїзду на пішохода в межах нерегульованого пішохідного переходу, та наслідки, які сталися після дорожньо-транспортної пригоди, вважав за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з такими висновками суду погоджується колегія суддів.

В той же час, суд першої інстанції враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, його поведінку після події, направлену на усунення негативних наслідків, добровільне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, призначив додаткове покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України з цими висновками колегія суддів також погоджується та вважає їх правильними.

Доводи обвинуваченого щодо залишення судом поза увагою його характеризуючих даних, обставин, що пом`якшують його покарання, порушення правил дорожнього руху було вчинено у тверезому стані, надання матеріальної допомоги потерпілій та думку прокурора та потерпілої, які не наполягали на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, а також те, що єдиним джерелом його існування є перевезення вантажів власним автомобілем, а тому призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік позбавляє його можливості заробляти кошти для свого існування, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки всі перераховані ним обставини були враховані судом першої інстанції, що і відображено у вироку суду.

Відтак, судом першої інстанції при призначенні, як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, таке покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Апеляційний суд враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, думку потерпілої, яка в апеляційному суді просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги вказавши, що внаслідок дій обвинуваченого отримала другу групу інвалідності, продовжує лікування та зазнає у зв`язку з отриманим травмами значних незручностей, втратила роботу, відсутність у обвинуваченого доказів, які б підтверджували, що він своїм транспортним засобом займається нерегулярними перевезеннями пасажирів, оскільки така діяльність потребує відповідних дозволів та реєстрації, а як вказав ОСОБА_6 він займається цим неофіційно не вбачає підстав для визнання несправедливим призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання, за ч. 1 ст. 286 КК України явно несправедливим внаслідок його суворості колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2020 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: