Номер провадження: 11-кп/813/2387/20
Номер справи місцевого суду: 495/6900/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000279 від 07.02.2019 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 10.12.2020 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Старі Маяки, Ширяєвського районну, Одеської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000279 від 07.02.2019 року, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком до 10.12.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на дані про особу ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зокрема, суд послався на те, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не перестали існувати, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, може вжити спроб переховуватися від суду, а також може впливати на свідків, які на даний час не допитані, а томужоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та забороною залишати житло у певний період доби з 22:00 по 06:00 год. Захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також зазначає про відсутність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Судове засідання проведено без участі обвинуваченого, оскільки останній не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника за його участі. Крім того, в судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, але надіслав суду заяву про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора, мотивувавши свою заяву тим, що 03.12.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 районним судом продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому оскаржувана ухвала втратила свою актуальність у зв`язку із закінченням строку її дії.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , районний суд виконав вимоги ст. 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а остаточне рішення приймається за результатами судового розгляду, шляхом ухвалення вироку.

При цьому, апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому, доводів щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

За таких обставин апеляційний суд визнає безпідставними доводи захисника ОСОБА_6 щодо необґрунтованості висунутого обвинувачення.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутності ризиків, які обумовлюються необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом встановлено таке.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 України, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість передбаченого законом покарання у разі визнання його винним за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаний з проникненням у житло спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах, може вдатися спроб переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які на даному етапі судового провадження не допитані, вчинити інші правопорушення, що підтверджується фактом раніше притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, тобто обвинувачений ОСОБА_7 не може не розуміти тяжкість можливого покарання, а тому дані ризики, виправдовуютьпродовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд враховує повідомлення прокурора про те, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, а стороною захисту даний факт не оспорювався. За таких обставин, слід констатувати, що строк дії оскаржуваної ухвали на час розгляду справи апеляційним судом сплинув.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з цим, враховуючи те, що обвинувачений досить тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , пояснень захисника, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції більше року. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд ще не звершений.

Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4