Справа № 462/5603/20
провадження 1-кс/462/1542/20
У Х В А Л А

16 вересня 2020 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001607 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

Слідчий СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській областіОСОБА_3 14.09.2020 року звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова з клопотання про накладення арешту, обґрунтовуючи таке наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.09.2020 року в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 , який просив вжити заходи щодо невідомих осіб, які 10.09.2020 року близько 20.00 год. на вул. Чернівецькій у м.Львові, неподалік залізничного вокзалу станції Львів, шляхом вільного доступу, таємно викрали його мобільний телефон марки «Nomi» та грошові кошти.

11.09.2020 року в ході огляду місця події в черговій частині відділення поліції на ст. Львів Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м.Львів, пл. Двірцева, 1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав телефон марки «Nomi», чорного кольору, імей:1: НОМЕР_1 ,імей 2: НОМЕР_2 .

11.09.2020 року слідчим на підставі ч.1 ст.98 КПК України винесено постанову про визнання вказаного мобільного телефону речовим доказом.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні.

Володілець майна ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання, про що свідчить телефонограма, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак його неявка, з огляду на положення ч.1 ст.172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001607, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно положень ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Частина друга цієї статті визначено перелік заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна (п.7).

Частина 1 ст.132 КПК України визначає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до вимог частини 5, 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0001607 від 11.09.2020 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Стаття 171 КПК України передбачає, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Частина 2 цієї статті зазначає вимоги яким повинно відповідати клопотання, а саме:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування до нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, слідчий у клопотанні зазначає, що метою накладення арешту є, зокрема, збереження речових доказів, однак ним на виконання наведених вимог процесуального закону не наведено будь-яких ризиків чи обставин, що вказують на такі ризики, в частині можливого знищення чи втрати майна, яке було добровільно видане в Залізничному ВП ГУ НП у Львівській області, вилучене та визнано речовим доказом, і, як встановлено, належить потерпілому ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Надаючи оцінку дослідженим в ході розгляду клопотання доказам, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність умов, передбачених ч.1 ст.171, ч. 2 ст. 173 КПК України, а відповідно й наявності обґрунтувань , що дають підстави для задоволення клопотання.

Враховуючи засади законності, справедливості, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.131, 132, 170, 172, 173, 369 - 372, 376 КПК України,

постановив:

В клопотанні слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001607 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до до Львівьского апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: (підпис)
З оригіналом згіжно.
Слідчий суддя: ОСОБА_1