ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2020 Справа №607/7750/20

Номер провадження 1-кп/607/1237/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000066 від 03 лютого 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Товстолуг, Тернопільського району, Тернопільської області, зареєстрованого та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- 27 травня 2019 року вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, який сплачено;

- 07 лютого 2020 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за участю учасників кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В обвинуваченого ОСОБА_3 12 січня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, який раніше вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливу мету наживи, 12 січня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться по АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю свого батька ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зайшов до одного з підсобних приміщень та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, та його дії носять таємний характер, умисно, таємно викрав із пластикової коробки жовтого кольору, яка знаходилась під металевою бочкою грошові кошти в сумі 6 900 гривень, а саме одна банкнота номіналом 1000 гривень, одинадцять банкнот номіналом 500 гривень та дві банкноти номіналом 200 гривень, що належали ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_3 із викраденими грошовими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 6 900 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який вчинений ним за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 12 січня 2020 року, коли нікого не було дома, він знайшов у батьковій майстерні гроші, взяв їх та витратив на власні потреби. У вчиненому обвинувачений розкаявся.

Потерпілій ОСОБА_5 суду показав, що на даний час претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 він немає та просить його не карати суворо, оскільки обвинувачений йому допомагає, враховуючи, що він, потерпілий, є інвалідом.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, стан його здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого, який просить суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання - відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Крім цього, згідно вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Беручи до уваги те, що злочин, за яким обвинувачений ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності (за даним вироком) був вчинений ним до постановлення вироку від 07 лютого 2020 року, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу, призначеного за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу, призначеного за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1