ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2299/20 Справа № 187/899/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000259 від 15 травня 2018 року, №0000450 від 28 серпня 2018 року, №20000361 від 03 липня 2018 року, №0000443 від 25 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, який не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст.187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, поклавши на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 28 серпня 2018 року по 06 серпня 2019 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці); у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу; у носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; у незаконному виготовленні вогнепальної зброї; у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням вогнепальної зброї; у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, за наступних обставин.
Наприкінці серпня 2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у лісосмузі поблизу р. Оріль в с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, помітив дикорослі рослини конопель. Знаючи, що вказані дикорослі рослини конопель відноситься до наркотичних засобів, в останнього виник умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. З цією метою ОСОБА_7 нарвав, тобто придбав невстановлену кількість листя дикорослих конопель. Вказані листя дикорослих конопель ОСОБА_7 висушив за допомогою сонячних променів та подрібнив руками, чим виготовив наркотичний засіб «канабіс». Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 помістив наркотичний засіб «канабіс» до паперового згортку та поклав згорток до власної кишені куртки, таким чином продовжуючи свої умисні дії, почав незаконно зберігати наркотичний засіб «канабіс».

14 травня 2018 року приблизно о 22.00 год. співробітниками Петриківського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області під час проведення особистого огляду ОСОБА_7 , у останнього в правій передній кишені штанів вилучено наркотичний засіб «канабіс», який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 6,5157 г.

Весною 2016 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 придбав у невстановленої під час досудового розслідування особи, сигнальний пістолет моделі «ZORAKІ-914» номер НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А. Knall, та зберігав за місцем мешкання в АДРЕСА_1 . Розуміючи, що вказана зброя становить суспільну небезпеку, застосував під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 14 травня 2018 року в с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, чим здійснив незаконне носіння та зберігання вказаної вогнепальної зброї, після чого носив його при собі.

У подальшому, 14 травня 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Шевченко в с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, поблизу домоволодіння № 15 був зупинений працівниками Петриківського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Під час проведення особистого огляду ОСОБА_7 та речей, які знаходились при ньому, з його письмової згоди, за ременем штанів виявлено та вилучено пістолет моделі «ZORAKІ MOD.914-S» номер НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А. Knall, який є самозарядним пістолетом і відноситься до категорії короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї. Пістолет перероблений саморобним способом з сигнального пістолета моделі «ZORAKI-914» № НОМЕР_1 , калібру 9мм Р.А. Knall виробництва Туреччини, шляхом видалення з каналу ствола захисного елементу, що перешкоджає проведенню пострілу кінетичними снарядами (кулями), та придатний до проведення пострілів.

14 травня 2018 року ОСОБА_7 , прийшовши за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , поблизу свого двору, помітив свого сусіда ОСОБА_9 , який в цей час перебував на території належного йому домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де згрібав сіно. В цей час ОСОБА_7 взяв з будинку належний йому сигнальний пістолет моделі «ZORAKІ-914» номер НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А. Knall, після чого, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , 14 травня 2018 року у період часу з 10.00 до 13.00 години, більш точний час встановити не вдалось можливим, тримаючи у руках вказану вогнепальну зброю направився до ОСОБА_9 , та умисно, грубо порушуючи громадський порядок, погрожуючи здоров`ю ОСОБА_9 , з особливою зухвалістю, діючи з єдиним наміром, направленим на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_9 , безпричинно здійснив три постріли по тілу ОСОБА_9 , чим спричинив останньому вогнепальну сліпу, кульову рану правої щоки, вогнепальну сліпу кульову рану правої поверхні шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). Хуліганські дії ОСОБА_7 тривали близько п`яти хвилин і були припинені родичами потерпілого ОСОБА_9 , дружиною - ОСОБА_10 та дочкою ОСОБА_11 .

В кінці липня 2018 року, більш точної дати встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне виготовлення вогнепальної зброї, перебуваючи за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, не маючи передбаченого законом дозволу, саморобним способом, із підручних предметів, а саме металевої трубки, деревини та двох металевих хомутів, виготовив саморобну зброю. Прикріпив металеву трубку за допомогою металевих хомутів до дерев`яної основи, яка виготовлена як єдине ціле та представляє собою рамку з руків`ям, після чого примотав ізольованою стрічкою до передньої частини руків`я електричний вмикач пускову кнопку, від якої під ізоляційну стрічку на рамці відвів два електричні проводи в полімерній ізоляції для запалу. Таким чином, ОСОБА_7 , незаконно виготовив предмет, який є вогнепальною зброєю одноствольним дульнозарядним пістолетом із гнотовим запаленням, виготовленим саморобним способом.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на незаконне зберігання вогнепальної зброї, ОСОБА_7 з початку серпня 2018 року за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу в приміщенні житлового будинку, зберігав виготовлений ним саморобний предмет по типу пістолет. В подальшому, 28 серпня 2018 року приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, взяв з собою предмет зовні схожий на пістолет, та розуміючи, що він являється вогнепальною зброєю так як до цього проводив з нього один постріл, з погрозою його застосування вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 , по АДРЕСА_1 , таким чином незаконно носив вогнепальну зброю при собі.

28 серпня 2018 року приблизно о 12 годині 40 хвилин співробітниками Петриківського ВП Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області під час проведення огляду домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено предмет зовні схожий на пістолет, який є вогнепальною зброєю одноствольним дульнозарядним пістолетом із гнотовим запаленням, виготовленим саморобним способом.

28 серпня 2018 року приблизно о 09 години 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи на досягнення свого злочинного результату, скориставшись тим, що на території домоволодіння господарів не має, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу пройшов на подвір`я будинку АДРЕСА_1 та таємно викрав з двору зварювальний апарат саморобного виробництва, вартість якого як брухт чорного металу загальною вагою 101 кг складає 757 гривень 50 копійок, що належить ОСОБА_10 .

В цей час потерпіла ОСОБА_10 , побачивши, що ОСОБА_7 , скоює крадіжку її майна з території подвір`я її житлового будинку за вищевказаною адресою, стала вимагати у ОСОБА_7 припинити його протиправні дії. Однак ОСОБА_7 , усвідомлюючи що його злочин викрито потерпілою, але бажаючи настання злочинного результату, знаходячись на території подвір`я житлового будинку, тримаючи в правій руці предмет схожий на пістолет, умисно, з метою утримання чужого майна, а саме зварювального апарату, який знаходився у металевому візку, якими незаконно заволодів ОСОБА_7 , став погрожувати потерпілій застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я. ОСОБА_10 , усвідомлюючи вищезазначені погрози ОСОБА_7 , як реальні та боючись за своє життя та здоров`я піддалася психологічному тиску з боку останнього, припинила вимагати від ОСОБА_7 вчиняти злочин. Після цього ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, утримуючи майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , яким він незаконно заволодів, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на вказану вище суму.

25 серпня 2018 року приблизно о 16.00 години ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_12 , яким на той час користувався її неповнолітній син ОСОБА_13 , перебуваючи на відстані близько тридцяти метрів від мосту через р. Оріль в сторону р. Дніпро, що розташований в с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, переконавшись про відсутність сторонніх осіб та в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав мобільний телефон марки «Fly FS 527 Nimbus 17», s/n НОМЕР_2 , imei 1: НОМЕР_3 , в якому знаходилась сім-картка оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , чорного кольору, 2017 року випуску, який належить ОСОБА_12 , та який зберігався на земельній ділянці, поблизу мосту через р.Оріль, що розташований в с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, вартість якого становить 1493 гривень 33 копійок. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 1493 гривень 33 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що суд першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання не врахував, що ОСОБА_7 протягом 2017-2018 років вчинив один умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, два злочини проти власності, три злочини у сфері незаконного обігу вогнепальної зброї та один злочин проти громадської безпеки та моральності.
Зазначає, що без належної уваги суду залишилась одна із обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме повторність щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, п`ять з яких відносяться до категорії тяжких, два до середньої тяжкості, два з яких із застосуванням насильства, небезпечного для життя до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є особами похилого віку.
Вказує, що безпосередньо насильницько вилучене ОСОБА_7 під час розбою майно, що належить ОСОБА_10 , повернуто працівниками поліції при затриманні обвинуваченого, викрадений телефон марки Fly FS 527 Nimbus 17, який належить ОСОБА_12 , повернуто також працівниками поліції, а працевлаштувався ОСОБА_7 лише після початку розгляду справи судом та на момент вчинення даних злочинів не працював.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції - скасувати.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст.187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначив йому занадто м`яке покарання, заслуговують на увагу.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не грунтується на загальних засадах призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, в здійсненому покаявся, матеріальну шкоду відшкодував, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, працює у ФОП ОСОБА_14 , у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, висновок органу з питань пробації та позицію потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_7 волі.
Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, повне визнання обвинуваченим своєї вини, відшкодування шкоди потерпілим.
Суд врахував також обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому - вчинення злочину щодо особи похилого віку, повторність щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Разом з тим суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, є формальним і фактично не враховує характер вчинених обвинуваченим злочинів, п`ять з яких відносяться до категорії тяжких, два до середньої тяжкості, способу та характеру їх вчинення, їх суспільної небезпеки.
При цьому суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 вчинено кримінальні правопорушення, два з яких із застосуванням насильства, небезпечного для життя до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є особами похилого віку.
Також судом не достатньо враховано дані щодо особи ОСОБА_7 , який протягом 2017-2018 років вчинив один умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, два злочини проти власності, три злочини у сфері незаконного обігу вогнепальної зброї та один злочин проти громадської безпеки та моральності, що свідчить про сталу злочинну поведінку останнього.
Суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відшкодування шкоди потерпілим, оскільки як слідує з матеріалів кримінального провадження, безпосередньо насильницько вилучене ОСОБА_7 під час розбою майно, що належить ОСОБА_10 , було повернуто працівниками поліції при затриманні обвинуваченого, а викрадений ОСОБА_7 телефон марки Fly FS 527 Nimbus17, який належить ОСОБА_12 також повернуто працівниками поліції.
Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що працевлаштувався ОСОБА_7 лише після початку розгляду провадження судом першої інстанції, а на момент вчинення злочинів працевлаштований не був.
Крім того, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не обгрунтував свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, адже характер та ступінь тяжкості зазначених правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого не давали достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Зважаючи на характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст.187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, в здійсненому покаявся, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, висновок органу з питань пробації та позицію потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_7 волі.
Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд визнає повне визнання обвинуваченим своєї вини та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставинами, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку та повторність щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відсутність претензій матеріального характеру зі сторони потерпілих, а також їх думку про можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, має бути врахована судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання не може грунтуватись лише на позиції потерпілих щодо виду та міри покарання.
Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вчинення ОСОБА_7 зазначених дій.
Крім того, відомості, що характеризують обвинуваченого за місцем проживання та його працевлаштування вже після надходження обвинувального акту до суду, самі по собі не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказували на можливість його виправлення без відбування покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу ОСОБА_7 .
У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст.187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів. З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання та призначення йому покарання без застосування ст. 75 КК України підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання останнього в порядку виконання вироку суду.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 серпня 2018 року по 06 серпня 2019 року.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4