Дата документу 10.09.2020 Справа № 937/7024/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/7024/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11сс/807/980/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, якою клопотання слідчого Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене першим заступником прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000083 від 30 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, задоволено та накладено арешт квартиру АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваній ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_9
захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_10

підозрюваної ОСОБА_6

підозрювана ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, якою клопотання слідчого Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000083 від 30 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваній ОСОБА_6 .
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що як встановлено в ході судового розгляду клопотання, ОСОБА_6 дійсно підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.1 ст.366 КК України, її було повідомлено про підозру згідно з вимогами КПК України, а санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає призначення покарання із конфіскацією майна. На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, суд приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання та накладення арешту на зазначену квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати зазначену ухвалу та постановити нову - про залишення клопотання слідчого про арешт майна без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Слідчий раніше, а саме: 14 липня 2020 року вже звертався до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із аналогічним клопотанням про арешт майна від 13 липня 2020 року у вказаному кримінальному провадженні №0000083 від 30 липня 2019 року та просив накласти арешт із забороною відчуження на майно, яке їй належить, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду цього клопотання слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області винесено ухвалу від 17 липня 2020 року у справі №937/7024/19 про залишення клопотання слідчого ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 , про арешт майна без задоволення, у зв`язку з недоведеністю необхідності такого арешту, а також недоведеністю наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя мотивував відмову у задоволенні клопотання тим, що ринкова вартість вказаної квартири складає 707 200,00 грн, що в свою чергу значно перевищує інкриміновану їй суму завданої шкоди інтересам держави у розмірі 251 050,00 грн, вартість майна, яке належить арештувати, не співмірна з розміром зазначеної шкоди.

Слідчий був присутнім на оголошенні ухвали слідчого судді від 17 липня 2020 року у справі №937/7024/19, отримав її, проте не оскаржив її в апеляційному порядку, а звернувся знову до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з таким самим клопотанням про накладення арешту на майно, з тим самим обґрунтуванням, як і попереднє клопотання, у задоволенні якого слідчим суддею було вже відмовлено. Тобто, інших мотивів або доводів в обґрунтування клопотання наведено не було.

Проте, слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області при розгляді повторного клопотання слідчого про арешт майна зроблені зовсім інші висновки за наслідками тих самих обставин, що були предметом розгляду, які за декілька днів не змінились.

Крім цього, слідчий суддя не повідомив її про розгляд клопотання про накладення арешту на майно та розглянув клопотання в строк, що перевищує граничний строк розгляду такого клопотання, чим порушив вимоги ч.1 ст.172 КПК України, яка визначає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участі слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання про арешт майна надійшло до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 23 липня 2020 року, а розглянуто це клопотання 27 липня 2020 року, тобто у п`ятиденний строк з дня надходження клопотання до суду, що є порушенням ч.1 ст.172 КПК України.

Крім цього, в ухвалі слідчого судді від 27 липня 2020 року є посилання на ч.2 ст.172 КПК України, яка визначає, що клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, розглядається слідчим суддею без повідомлення підозрюваної та її захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Однак, в своїй ухвалі слідчий суддя не зазначає, з яких мотивів він не повідомив апелянта про розгляд клопотання слідчого, не вказав, яким чином її участь у розгляді клопотання може вплинути на можливість забезпечення арешту майна, враховуючи, що раніше апелянт брала участь у розгляді аналогічного клопотання, і у дійсності, маючи можливість відчуження майна, цього не зробила, адже повністю була впевнена у безпідставності доводів слідчого як щодо мотивації клопотання, так і взагалі щодо необґрунтованості висунутої їй підозри.

При цьому, в журналі судового засідання від 27 липня 2020 року зазначено, що в судове засідання сторони не з`явились, разом із тим, не зазначається, що підозрювана не повідомлялась.

До того ж, слід звернути увагу на те, що окрім як посилань на те, що їй повідомлено підозру і те, що санкція статті ч.5 ст.191 КК України передбачає призначення покарання із конфіскацією майна, і те, що належить їй на праві власності вищезазначена квартира, іншого обґрунтування та мотивування ухвали немає.

Слідчий суддя взагалі не врахував положення ч.2 ст.173 КПК України, хоча і посилався на ці положення у мотивувальній частині.
Під час розгляду попереднього клопотання слідчого про арешт майна нею надавався звіт про оцінку майна від 15 липня 2020 року, на яке слідчий просив накласти арешт (та просив накласти в межах розгляду цього клопотання), який слідчий суддя дослідив та зробив висновок про неспівмірність вартості майна (квартири АДРЕСА_1 ) із розміром шкоди, завдання якої їй інкриміновано (251 050,00 грн). Однак, у зв`язку з неповідомленням слідчим суддею її про розгляд цього клопотання та приховуванням слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 ринкової вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та наявності ухвали з приводу розгляду аналогічного клопотання, іншим слідчим суддею, слідчий суддя не зміг всебічно та об`єктивно із врахуванням всіх обставин та вимог ч.2 ст.173 КПК України правомірно зробити висновок по суті клопотання.
Крім цього, слідчим суддею не враховано, що квартира придбана нею ще 19 жовтня 2007 року, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2007 року за № 820, а злочин, який ставиться їй у провину, згідно з повідомленням про підозру від 30 червня 2020 року, мав місце у період часу з 01 січня 2011 року по 01 липня 2019 року, тобто квартира придбана нею ще за 4 роки до вказаних у повідомленні про підозру подій, а тому вказана квартира не може у випадку визнання її винною у інкримінованих їй злочинах бути конфіскованою. Окрім того, у квартирі, крім неї також проживає її неповнолітня дочка, а тому накладення арешту на цю квартиру в подальшому також може вплинути на її права.
Таким чином, апелянт вважає, що за результатами розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя мав постановити ухвалу про відмову в задоволенні цього клопотання.

Згідно з ухвалою слідчого судді, до суду надійшло клопотання про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.1 ст. 366 КК України, а саме: наказом Міністерства освіти і науки України № 1062-к від 22 вересня 2008 року ОСОБА_6 призначена виконуючим обов`язки директора Мелітопольського державного промислово-економічного технікуму з 30 вересня 2008 року до заміщення вакантної посади директора в установленому порядку. В подальшому, наказом Міністерства освіти і науки України №1472-к від 25 грудня 2008 року ОСОБА_6 призначена на посаду директора Мелітопольського державного промислово-економічного технікуму з 25 грудня 2008 року. Так, з 25 грудня 2008 року по теперішній час ОСОБА_6 постійно обіймає посаду директора навчального закладу, з урахуванням проведення у навчальному закладі відповідно до п.5.5 Статуту, один раз на п`ять років конкурсу на посаду директора.
Крім того, 09 травня 2005 року між Мелітопольським державним промислово-економічним технікумом в особі директора ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено контракт, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався до 06 лютого 2009 року, згідно з яким останню призначено на посаду старшого бухгалтера навчального закладу. Наказом директора Мелітопольського державного промислово-економічного технікуму ОСОБА_6 №64 від 06 лютого 2009 року ОСОБА_13 переведено на посаду головного бухгалтера навчального закладу, у зв`язку із чим між Мелітопольським державним промислово-економічним технікумом в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_13 укладено новий контракт щодо призначення останньої на вказану посаду. 27 квітня 2011 року до контракту від 06 лютого 2009 року, укладеного між Мелітопольським державним промислово-економічним технікумом та головним бухгалтером технікуму ОСОБА_13 , укладено додаткову угоду, згідно з якою у контракті назву «Мелітопольський державний промислово-економічний технікум» замінено на «ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж»». Так, ОСОБА_13 з 06 лютого 2009 року по теперішній час обіймає посаду головного бухгалтера ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж».
Крім того, наказом директора Мелітопольського державного промислово-економічного технікуму ОСОБА_11 № 178-к від 17 квітня 2007 року ОСОБА_14 призначено на посаду інспектора відділу кадрів технікуму. З 01 вересня 2014 року на підставі наказу ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» № 70-к від 29 серпня 2014 року ОСОБА_14 переведено на посаду старшого інспектора з кадрів навчального закладу, яку вона обіймала до 31 січня 2020 року (наказом директора ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» ОСОБА_6 № 06-к від 13 січня 2020 року ОСОБА_14 звільнена за власним бажанням).
Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , працюючи у ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» (раніше - Мелітопольський державний промислово-економічний технікум) познайомилися між собою та внаслідок виконання своїх функціональних обов`язків у невстановлений досудовим розслідування час між ними склалися дружні, довірливі стосунки.
В ході подальшого виконання директором ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» ОСОБА_6 своїх функціональних обов`язків, остання зрозуміла, що вона, будучи наділеною організаційно розпорядчими функціями є найвищою посадовою особою у навчальному закладі та має владні повноваження, які вона може як самостійно, так і віддаючи розпорядження підпорядкованим особам, використовувати у власних інтересах, всупереч інтересам служби. У зв`язку із вищевикладеним, приблизно у жовтні 2010 року у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на привласнення бюджетних грошових коштів, які перебували у розпорядженні ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», шліхом незаконного нарахування заробітної плати особам, яких можна фіктивно працевлаштувати до вказаного навчального закладу. Усвідомлюючи той факт, що хоча відповідно до п.п. 6 п. 5.4 Статуту, директор Коледжу, в межах наданих йому повноважень, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників закладу, ОСОБА_6 вирішила, що з метою полегшення організації вчинення злочину, а також тривалої незаконної діяльності та зменшення ризиків викриття правоохоронними органами їй необхідно заручитися підтримкою інших працівників навчального закладу, що також наділені певними повноваженнями, які можливо використовувати з метою спрощення процедур фіктивного працевлаштування осіб та незаконного нарахування заробітної плати. Так, обдумавши усі організаційні питання незаконної діяльності, у ОСОБА_6 виник умисел на створення стійкого злочинного об`єднання осіб, які б попередньо зорганізувались для того, щоб одержувати неправомірну вигоду для себе та інших осіб, шляхом вчинення злочину, пов`язаного із привласненням бюджетних грошових коштів.
Реалізуючи вказаний умисел, приблизно у листопаді - грудні 2010 року, перебуваючи у приміщенні ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, пр.50-річчя Перемоги, 19, ОСОБА_6 зібрала у своєму службовому кабінеті та залучила до реалізації свого злочинного умислу інших службових осіб ДВНЗ Мелітопольський промислово-економічний коледж», а саме: головного бухгалтера ОСОБА_13 та інспектора з кадрів ОСОБА_14 , з якими познайомилася заздалегідь, під час спільної праці у навчальному закладі, внаслідок чого між ними склалися довірливі стосунки.
Після отримання згоди ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на участь у вчиненні злочину, ОСОБА_6 , приблизно протягом листопада - грудня 2010 року розробила злочинний план діяльності організованої групи, відповідно до якого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повинні в інтересах організованої групи, підшукувати осіб та використовувати свої організаційно-розпорядчі повноваження для їх фіктивного працевлаштування до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» й незаконного нарахування їм заробітної плати, з метою систематичного отримання незаконної матеріальної винагороди ОСОБА_6 та членами організованої групи. При цьому, ОСОБА_6 повідомила кожній із залучених нею осіб єдиний план злочинної діяльності групи, отримавши від кожного з них схвалення та погодження цього злочинного плану й згоду на його виконання всіма співучасниками. Згідно злочинного плану, ОСОБА_6 визначила злочинні ролі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які за задумом ОСОБА_6 , під безпосереднім її керівництвом, повинні в інтересах організованої групи підшукувати осіб та використовувати свої повноваження згідно до посадових інструкцій для їх фіктивного працевлаштування до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» й незаконного нарахування їм заробітної плати, з метою систематичного отримання незаконної матеріальної винагороди самою ОСОБА_6 та членами організованої групи.
Так, ОСОБА_6 , маючи певні лідерські якості та організаторські здібності, розуміючи можливість використання свого службового становища, відвела собі роль організатора злочинної групи і визначила для себе певний обсяг злочинних дій згідно із злочинним планом, а саме: надавати членам організованої групи вказівки щодо підшукування осіб для фіктивного працевлаштування та здійснення процедури працевлаштування, встановити взаємозв`язок між діями окремих учасників, розробляти алгоритм дій під чає фіктивного працевлаштування осіб, складання документів, нарахування та привласнення заробітної плати, видавати накази про працевлаштування й звільнення фіктивних осіб та підписувати трудові контракти (договори) від імені ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», розподіляти між членами організованої злочинної групи грошові кошти, отримані в наслідок привласнення незаконно нарахованої заробітної плати, вирішувати питання безперешкодного забезпечення злочинної діяльності групи та організовувала приховування злочинної діяльності організованої групи.
З метою конспірації протиправних дій злочинного угрупування та уникнення викриття ОСОБА_6 , використовуючи свої владні повноваження, шляхом видання розпоряджень та погроз у бік інших працівників коледжу, у тому числі бухгалтерії та відділу кадрового забезпечення, заборонила їм втручатися у питання працевлаштування, обліку робочого часу та нарахування заробітної плати.
В свою чергу, ОСОБА_14 була відведена роль пособника, у створеній ОСОБА_6 організованій злочинній групі, із визначенням наступних злочинних дій згідно розробленого останньою злочинного плану. Так, ОСОБА_14 , будучи інспектором з кадрів (з 01 вересня 2014 року - старшим інспектором з кадрів) ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», усвідомлюючи свою роль у організованій злочинній групі, після отримання від ОСОБА_6 згоди та вказівки щодо досягнення мети, організовувала підготовку офіційних документів щодо фіктивного працевлаштування заздалегідь підшуканих осіб, вносила щомісячно недостовірні відомості до табелів обліку робочого часу про фактично відпрацьований час фіктивно працевлаштованих працівників, які у подальшому подавала для погодження директору навчального закладу ОСОБА_6 , з метою привласнення бюджетних грошових коштів.
В свою чергу, ОСОБА_13 була відведена роль співвиконавця у створеній ОСОБА_15 організованій злочинній групі, із визначенням наступних злочинних дій, згідно розробленого останньою злочинного плану. Так, головний бухгалтер ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» ОСОБА_13 , усвідомлюючи свою роль, отримавши від ОСОБА_6 вказівку щодо досягнення мети, на підставі погоджених директором навчального закладу документів щомісячно здійснювала нарахування та перерахування заробітної плати, податків та страхових внесків на фіктивно працевлаштованих працівників, з метою привласнення бюджетних грошових коштів, які у якості заробітної плати нараховувалися на банківські картки фіктивно працевлаштованих осіб, які були оформлені у АТ «УКРСИББАНК».
Крім того, на усіх членів організованої злочинної групи ОСОБА_6 були покладені обов`язки щодо підшукування осіб, для їх фіктивного працевлаштування, мотивацією якого було отримання фіктивно працевлаштованими особами трудового стажу, та за безпосередньою вказівкою ОСОБА_6 почергового зняття з банківських карток АТ «УКРСИББАНК», виданих на ім`я фіктивних працівників навчального закладу готівкових грошових коштів, незаконно нарахованих у якості заробітної плати, які у подальшому передавалися організатору злочинної групи ОСОБА_6 з метою розподілу між іншими учасниками злочину.
Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , ознайомившись із розробленим ОСОБА_6 злочинним планом, спрямованим на привласнення бюджетних грошових коштів, з метою власного незаконного збагачення, та чітким алгоритмом дій щодо фіктивного працевлаштування осіб, нарахування їм заробітної плати та зняття її з банківських карток АТ «УКРСИББАНК», усвідомлюючи свої ролі, розуміючи протиправність своїх дій, отримавши від організатора злочинного угрупування ОСОБА_6 розпорядження на здійснення протиправної діяльності та вказівку щодо досягнення мети, почали підшукувати осіб для фіктивного працевлаштування, з подальшим оформленням їх в якості працівників ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», та за результатом кожного місяця привласнювати бюджетні грошові кошти, незаконного нараховані у якості заробітної плати, та у подальшому отримували від ОСОБА_6 грошові кошти - неправомірну вигоду, у заздалегідь обумовлених рівних долях.
Організована ОСОБА_6 злочинна група у складі ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в період часу з 01 січня 2011 року по 01 липня 2019 року за результатом фіктивного працевлаштування ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», усвідомлюючи те, що, вищевказані особи фактично не є працівниками навчального закладу, оскільки взагалі не виконають свої функціональні обов`язки, передбачені посадовими інструкціями, діючи за єдиним злочинним планом, з прямим умислом, спрямованим на систематичне одержання неправомірної вигоди шляхом привласнення бюджетних грошових коштів, керуючись корисливими мотивами та в окремих випадках приватним інтересом, який виражався у безпідставному зарахуванні ОСОБА_24 трудового стажу, подавала до установ офіційні документи, до яких були внесені завідомо неправдиві відомості, щодо виконання вищеперерахованими фіктивно працевлаштованими особами, своїх функціональних обов`язків, в наслідок чого, вищевказаним фіктивним працівникам ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» безпідставно нараховувався трудовий стаж, а також заробітна плата, яку члени організованої ОСОБА_6 злочинної групи у складі ОСОБА_16 та ОСОБА_12 у подальшому привласнювали з метою власного збагачення.
Таким чином, за період часу з 01 січня 2011 року по 01 липня 2019 року, вищеперерахованим фіктивним працівникам ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» безпідставно була виплачена заробітна плата у сумі 601618 гривень 09 копійок, яка була привласнена організованою директором ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» ОСОБА_6 злочинною групою у складі службових осіб ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», а саме: старшого інспектора з кадрів ОСОБА_14 та головного бухгалтера ОСОБА_13 , внаслідок чого державі Україна в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації завдано матеріальну шкоду, яка у 500 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що відповідно до п. 4 примітки до ст.185 КК України є особливо великим розміром.
Крім того, в період часу з 30 грудня 2010 року по 27 вересня 2019 року організатором угрупування - директором ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» ОСОБА_6 , яка є службовою особою, на яку в силу посадових інструкцій покладено організаційно-розпорядчі функції, з метою забезпечення діяльності організованої нею злочинної групи та досягнення єдиного злочинного плану, усвідомлюючи характер свої протиправних дій, у формі наказів та трудових контрактів були видані наступні офіційні документи, до яких були внесені завідомо неправдиві відомості про прийняття на роботу до ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж»», переведення на інші посади та звільнення осіб з ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», які фактично не виконували свої функціональні обов`язки працівників ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», однак на їх ім`я нараховувалася заробітна плата та зараховувався трудовий стаж, а саме: наказ № 563-к від 30 грудня 2010 року; наказ № 61-к від 07 лютого 2011 року; наказ № 70-к від 29 серпня 2014 року; наказ № 76-к від 31 серпня 2015 року; трудовий контракт від 01 вересня 2015 року; наказ №43-к від 02 травня 2019 року; наказ № 57-к від 04 червня 2019 року; наказ №114-к від 22 березня 2011 року; наказ № 94-к від 19 березня 2012 року; наказ № 25-к від 22 березня 2013 року; наказ № 15/1 від 31 березня 2014 року; наказ № 67-к від 20 червня 2019 року; наказ № 81-к від 06 жовтня 2016 року; наказ №92-к від 27 серпня 2019 року; наказ № 403-к від 03 жовтня 2011 року; наказ №45-к від 29 травня 2015 року; наказ № 93-к від 25 листопада 2016 року; трудовий контракт від 30 червня 2016 року; трудовий контракт від 01 липня 2017 року; наказ № 40-к від 25 квітня 2018 року; наказ № 41-к від 26 квітня 2018 року; наказ № 44-к від 06 травня 2019 року; наказ № 41-к від 25 квітня 2019 року.
Вищевказані офіційні документи, які містять неправдиві відомості про трудову діяльність ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», готувалися інспектором кадрів (з 01 вересня 2014 року - старший інспектор з кадрів) ОСОБА_14 , яка є членом організованої ОСОБА_6 злочинної групи, з відома та згодою останньої, а також з відома ОСОБА_13 , та після їх видання ОСОБА_6 також засвідчувалися підписами ОСОБА_14 , та деякі з них також посвідчувалися підписами ОСОБА_13 , які є членами вищевказаного злочинного угрупування та усвідомлювали те, що вищевказані працівники ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» є фіктивними, тобто фактично не виконують свої функціональні обов`язки.
Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083, правова кваліфікація правопорушень - ч.3 ст.28, ч.3 ст. 27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.1 ст.366 КК України.
30 червня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч. 3 ст.27, ч.1 ст. 366 КК України.

Клопотання підозрюваної ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки як убачається з матеріалів провадження, остання у судовому засіданні з розгляду клопотання присутня не була, оскаржувану ухвалу отримала 10 серпня 2020 року, що підтверджується копією поштового повідомлення, та 13 серпня 2020 року подала апеляційну скаргу, тобто зловживання своїм процесуальним правом з боку апелянта не вбачається.

Заслухавши доповідь судді; думку ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та обставини кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що у зв`язку із тим, що вищевказане майно є власністю ОСОБА_6 , якій 30 червня 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3, ст.27 - ч.5 ст.191 КК України (привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, у складі організованої злочинної групи), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, виникла необхідність у накладені арешту на дане майно, з метою забезпечення застосування конфіскації як виду покарання та/або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, а саме можливості відчуження такого майна.
Клопотання слідчого містить необхідні для його розгляду відомості, передбачені ст.171 КПК України, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту клопотання.
На підтвердження доводів клопотання слідчий надав витяг з ЄРДР за №0000083 від 30 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27, ч.1 ст.366 КК України, та інші документи, якими, на думку органу досудового розслідування, підтверджується необхідність зазначеного арешту.
З наданих суду матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка № 217175041 від 21 липня 2020 року), є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
Доданими до клопотання документами підтверджується обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
В матеріалах, доданих до клопотання, міститься достатньо відомостей на підтвердження того, що вказаний арешт необхідно накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду можливого порання, що узгоджується з вимогами п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається в т.ч. з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно з положеннями ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
З врахуванням фактичних обставин провадження та наявних в матеріалах провадження відомостей, саме з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, слідчий суддя прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність накладення вищевказаного арешту, оскільки ризик, передбачений абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, існує.

Те, що, згідно з наданими стороною захисту при апеляційному розгляді документами, інший слідчий суддя раніше відмовив в задоволенні аналогічного клопотання слідчого, на думку колегії суддів, само по собі не свідчить про незаконність та необґрунтованість накладеного арешту.
Жодним чином про таке не свідчить і той факт, що за клопотанням підозрюваної ОСОБА_6 , поданим в порядку ст.174 КПК України, слідчим суддею, яким раніше відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення вищевказаного арешту, скасовано накладений за оскаржуваною ухвалою арешт (згідно з наданою стороною захисту копією ухвали слідчого судді від 20 серпня 2020 року).
Порушення встановлених законом строків розгляду клопотання, як про це зазначає підозрювана в апеляційній скарзі, не вбачається, з огляду на положення ч.ч.5,7 ст.115 КПК України.
Те, що клопотання розглянуто слідчим суддею без участі і повідомлення підозрюваної ОСОБА_6 , не суперечить вимогам ч.2 ст.172 КПК України, на яку міститься посилання в ухвалі слідчого судді.
Більш того, при апеляційному розгляді підозрювана мала можливість реалізувати всі свої процесуальні права, проте, висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, стороною захисту не спростовані.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, а відповідно і для задоволення поданої апеляційної скарги, не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418-419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

поновити підозрюваній ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року.
Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_26 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, якою клопотання слідчого Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000083 від 30 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, задоволено та накладено арешт квартиру АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваній ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4