Справа №: 398/303/20
провадження №: 1-кп/398/249/20
ВИРОК
Іменем України

"02" грудня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрія обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРДР за № 0002449 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Морозівка, Олександрійського району, Кіровоградської області, громадянки України, без освіти, не працює, не заміжня, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
21 жовтня 2019 року близько 14.46 години ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ 21011, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби по вул. Центральній в с. Звенигородка міста Олександрії, Кіровоградської області, в напрямку міста Олексанрія, Кіровоградської області, проявила особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки руху, чим позбавила себе можливості оцінювати вірно дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) , 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), відповідно яким:
п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;
12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год,
допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги по вулиці Центральна , навпроти магазину «Маркетопт» № 35, в с.Звенігородка міста Олександрії Кіровоградської області, та рухалася зліва на право відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 21011, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .
В результаті наїзду керованого ОСОБА_6 автомобіля пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 14.01.2020 року № 138 отримала тілесні ушкодження у вигляді : садна голови, гематоми голови справа, крововиливи в м`які тканини стегна та праву половину лоба, які кваліфікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6-ти діб; рани правого стегна у верхній третині, яке кваліфікуються як тілесне ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6-ти до 21 доби; переломи нижньої гілки і сідничної кісток справа, внутрішньо суглобний перелом правої вертлюжної западини з центральним вивихом правого стегна, перелом тіла правої клубової кістки, відривний перелом великого бугра в голівці правої плечової кістки, які кваліфікуються , як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу.
За вказаних обставин ОСОБА_6 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину не визнала та показав, що дійсно 21 жовтня 2019 року у період часу між 14.00 та 15.00 годинами , більш точного часу вже не пам`ятає вона, керуючи належним їй на праві приватної власності автомобілем ВАЗ 21011, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухалась у світлу пору доби по вул. Центральній в с. Звенигородка міста Олександрії, Кіровоградської області, в напрямку міста Олексанрія, Кіровоградської області. При в`їзді до населеного пункту вона бачила дорожній знак, який дозволяв рух транспортних засобів із максимальною швидкістю 50 км/год. Рухаючись згори по населеному пункту із швидкістю приблизно 55-60 км/год вона побачила на проїзній частині, біля дорожньої розмітки у виді розділювальної суцільної лінії, потерпілу, яка стояла ліворуч від неї на зустрічній смузі руху, а потім почала бігти. Потерпіла бачила, що вона їде на автомобілі, але не зупинилась і перевагу в русі їй не надала. Вона, обвинувачена, подумала, що потерпіла надасть їй перевагу в русі, але при наближені до ОСОБА_8 , вона, потерпіла, почала бігти на ту смугу руху по якій вона керувала автомобілем. Застосувавши екстрене гальмування вона намагалась уникнути наїзду на потерпілу, але ДТП уникнути не вдалось. У добровільному порядку вона відшкодувала потерпілій приблизно 5000 грн на лікування. Вперше вона побачила потерпілу на дорозі на відстані приблизно 25-30 метрів від свого автомобіля. Цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди визнає частково та погоджується відшкодувати ОСОБА_8 1000 грн. Також просила суд врахувати, що транспортний засіб є єдиним джерелом її доходу, оскільки вона заробляє собі на життя збором та продажем горіхів, а коли горіхів немає закупівлею та продажем пір`я. Розкаялась у тому, що збила потерпілу.
Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів в своїй достовірності та допустимості, зокрема :
Показаннями потерпілої ОСОБА_8 , відповідно до яких 21.10.2019 року близько 15 години вона перебувала у с.Звенигородка. Вирішивши піти до магазину, вона уважно подивилась на право та на ліво і впевнившись, що в межах її оглядовості немає ніяких автомобілів, почала переходити дорогу. Вона йшла звичайною ходою та коли знаходилась на проїжджій частині її збив автомобіль. Від отриманих травм вона втратила свідомість і прийшла до тями вже у лікарні. Впевнена у тому , що ДТП сталось саме з вини обвинуваченої, адже вона їхала зі значною швидкістю у населеному пункті. Наполягала на тому, що коли вона почала переходити дорогу ніяких автомобілів, які б рухались по дорозі не було. На задоволенні цивільного позову наполягала, пояснила, що жодної копійки потерпіла їй не відшкодувала. Вона і на даний час не може оговтатись від отриманих травм та пересувається лише за допомогою милиць. Питання щодо міри покарання залишила на розсуд суду.
Рапортом з чергової частини Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області , відповідно до якого 21.10.2019 року о 14.47 годині до Олександрійського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.10.2019 року о 14.46 годині невідома на автомобілі ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 біля магазину «Маркетопт» збила невідому жінку (том 2 а.с. 2);
-Протоколом огляду місця ДТП від 21.10.2019 року із фото таблицями та схемою, відповідно до якого було встановлено, що на автошляху Олександрія-Петрово в с.Звенигородка м.Олександрії, Кіровоградської області на вул.Центральній , навпроти магазину «Маркетопт» № 35 було зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду під час якої ОСОБА_6 рухаючись у світлу пору доби по сухому асфальтобетонному покритті на автомобілі ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі сторони с.Петрове в бік м.Олександрія, здійснила наїзд на пішохода, яка перебувала посеред проїзної частини. Під час огляду було зафіксовано місце наїзду, пошкодження автомобіля, зокрема вм`ятини на капоті та потертості, також було виявлено сліди гальмування довжиною 20,9 метрів коліс лівої сторони. Під час огляду місця ДТП було вилучено автомобіль ВАЗ 21011 з реєстраційним номером НОМЕР_1 (том 2 а.с. 7-17);
-Копією посвідчення водія виданого на ім`я ОСОБА_6 , з якої вбачається , що остання 14.03.2018 року отримала право керування транспортними засобами категорії «В» (том 2 а.с. 18);
-Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно якої власником транспортного засобу НОМЕР_2 з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (том 2 а.с. 18);
-Висновком судово-медичної експертизи від 14.01.2020 року № 138 відповідно до якого у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мались тілесні ушкодження у вигляді : садна голови, гематоми голови справа, крововиливи в м`які тканини стегна та праву половину лоба, які кваліфікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6-ти діб; рани правого стегна у верхній третині, яке кваліфікуються як тілесне ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6-ти до 21 доби; переломи нижньої гілки і сідничної кісток справа, внутрішньо суглобний перелом правої вертлюжної западини з центральним вивихом правого стегна, перелом тіла правої клубової кістки, відривний перелом великого бугра в голівці правої плечової кістки, які кваліфікуються , як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу. Вказані ушкодження утворились внаслідок дії предмету з ознаками тупого твердого та могли бути спричинені 21.10.2019 року близько 14.00 години. Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можна вказати, що вони не притаманні для утворення внаслідок падіння з положення стоячи на площину та могли бути спричинені під час дорожньо-транспортної пригоди (том 2 а.с. 37-43);
-Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 07.11.2019 року № 407, відповідно якому на момент ДТП з технічної точки зору рульове керування та робоча гальмова система автомобіля ВАЗ 21011 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані. Ходова частина вказаного автомобіля , з технічної точки зору , знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані. На момент проведення експертного огляду ходова частина має технічну несправність у вигляді встановлення шин різних моделей з різними малюнками протектора на задню вісь, що суперечить вимогам ПДР України та забороняється експлуатація транспортного засобу. Виявити вказану технічну несправність водій міг шляхом зовнішнього візуального огляду . Дана невідповідність ПДР України, могла бути своєчасно усунена належним технічним обслуговуванням ходової частини автомобіля (том 2 а.с. 49-54);
-Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 07.11.2019 року № 408, відповідно якому в передній частині автомобіля ВАЗ 21011 з реєстраційним номером НОМЕР_1 (права частина накладки переднього бампера та права частина панелі капота) маються ушкодження , які характерні для їх утворення при контакті з об`єктом не рівним по міцності металу (імовірно тілом людини) (том 2 а.с. 59-63);
-Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 13.12.2019 року №4989/19-27, відповідно якому , шляхом здійснення розрахунків, було встановлено, що слідам гальмування автомобіля ВАЗ 21011 відповідає швидкість руху близько 58 км/год. Оскільки на проїзній частині міг відобразитись не весь слід гальмування, то фактична швидкість автомобіля ВАЗ 21011 могла складати дещо більшу величину, за отриману шляхом розрахунків, зокрема 60 км/год. Проведені розрахунки з урахуванням показників швидкості руху автомобіля 60 км/год, швидкості руху пішохода біля 5 км/год (темп звичайної ходи), відстані, що подолав пішохід по проїзній частині до місця наїзду 6,06 м, показують, що в момент, коли водію автомобіля ВАЗ 21011 була створена небезпека для подальшого руху (коли пішохід почала перетинати проїзну частину) керований ним автомобіль знаходився на відстані 72 м від місця, де в подальшому відбувся наїзд. А для зупинки автомобіля ВАЗ 21011, була необхідна відстань біля 31,3 метри. У даній дорожньо-транспортній ситуації належні дії водія автомобіля ВАЗ 21011 ОСОБА_6 , що спрямовані на забезпечення безпеки руху і можливість уникнення ДТП регламентуються вимогами п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. В розглянутій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21011 ОСОБА_6 , при русі з припустимою швидкістю та при своєчасному застосуванні гальмування мала технічну можливість зупинити керований нею автомобіль до місця наїзду і тим самим мала можливість уникнути наїзду. Враховуючи ту обставину, що водій автомобіля ВАЗ 21011 ОСОБА_6 виконуючи вимоги п.п. 12.3 та 12.4 ПДР (рухаючись з припустимою швидкістю та своєчасно застосувавши гальмування ) мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, слід зробити висновок про те, що в розглянутій дорожній обстановці , невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 21011 ОСОБА_6 вимогам п.п. 12.3 та 12.4 ПДР, перебуває в причинному зв`язку з ДТП, що сталась (том 2 а.с. 68-73).
Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими і достовірними та приймає в основу обвинувального вироку, так як вони отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
У постанові від 19.05.2020 року по справі № 490/10025/17 Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду наголосив, що основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.
За встановлених у судовому засіданні фактичних обставин справи, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_6 доведеною, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Надані у судовому засіданні показання обвинуваченої про обставини події, суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення справедливого покарання та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 13.12.2019 року №4989/19-27, відповідно якому , проведені розрахунки з урахуванням показників швидкості руху автомобіля 60 км/год, швидкості руху пішохода біля 5 км/год (темп звичайної ходи), відстані, що подолав пішохід по проїзній частині до місця наїзду 6,06 м, показують, що в момент, коли водію автомобіля ВАЗ 21011 була створена небезпека для подальшого руху (коли пішохід почала перетинати проїзну частину) керований ним автомобіль знаходився на відстані 72 м від місця, де в подальшому відбувся наїзд. А для зупинки автомобіля ВАЗ 21011, була необхідна відстань біля 31,3 метри. В розглянутій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21011 ОСОБА_6 , при русі з припустимою швидкістю та при своєчасному застосуванні гальмування мала технічну можливість зупинити керований нею автомобіль до місця наїзду і тим самим мала можливість уникнути наїзду. Також показання ОСОБА_6 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що коли вона, потерпіла, почала переходити проїжджу частину ніяких автомобілів, які б рухались не було. Вона переходила дорогу зі звичайним темпом ходи.
Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України , покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує тупінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вчинений обвинуваченою злочин відповідно до ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів та відноситься до категорії вчинених з необережності.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченої встановлено, що вона є працездатною, без освіти, за місцем проживання характеризується позитивно , раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Згідно з досудовою доповіддю від 16 березня 2020 року, ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній. (т. 1 а. с. 45-47).
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69 КК України до обвинуваченої суд не вбачає.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд враховує приписи ч.ч.2,3 ст. 4, ч.ч. 1,2 ст. 5 КК України, відповідно яким кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України у редакції чинній на час винесення вироку посилено кримінальну відповідальність, суд відповідно вимог закону зазначених вище призначає покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тобто у редакції від 18.10.2019 року.
Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченої до скоєного, яка не визнала, що порушення нею Правил дорожнього руху України призвело до ДТП, даних про її особу, її вік та стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, позицію потерпілої, яка на суворій мірі покарання не наполягала, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України (у редакції від 18.10.2019 року, яка була чинною на час скоєння кримінального правопорушення ), оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.
При призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи особу обвинуваченої, суд дійшов до висновку про те, що його виправлення можливе без відбування покарання.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.
Суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, зважаючи на наслідки, які настали внаслідок грубого порушення обвинуваченою вимог ПДР України, та з метою недопущення вчинення нею у майбутньому подібних правопорушень, адже отримавши посвідчення на право керування транспортними засобами, не маючи при цьому ніякої освіти, не вміючи читати та писати, ОСОБА_6 , може і в подальшому становити небезпеку для інших учасників дорожнього руху.
У кримінальному провадженні представником потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , заявлений цивільний позов до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». У позові представник потерпілої просить суд стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 21 203.87 грн матеріальної шкоди та 1060 грн моральної шкоди, а з ОСОБА_6 200 000 грн моральної шкоди. (т. 1 а. с. 53-55). Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дій обвинуваченої ОСОБА_8 отримала числені тілесні ушкодження. Після ДТП тривалий час проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, перенесла оперативне втручання, тривалий час відчувала і на даний час відчуває значний фізичний біль та моральне страждання. Потерпіла витратила на своє лікування 21203 грн 87 коп. Автомобіль ВАЗ 21011 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_6 під час ДТП застрахований полісом № АО 1709887 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». За цим полісом ліміт відповідальності страховика становить : за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн, за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. Крім матеріальної шкоди потерпілій завдано і моральну шкоду, яку вона оцінює у 200 000 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 23, 1166, 1167,1187, 1195 ЦК України та ст.ст. 22, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить позовні вимоги задовольнити.
ОСОБА_6 заявлені до неї позовні вимоги визнала частково на суму 1000 грн, посилаючись на те, що саме таку суму вона взмозі сплатити потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Представник цивільного відповідача - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги до страховика не підлягають розгляду у кримінальному провадженні, для визнання страховиком певної дорожньо-транспортної події страховим випадком та прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування необхідний вирок суду відносно ОСОБА_6 . Крім того вважає, що потерпілою ОСОБА_8 порушений встановлений законом порядок отримання страхового відшкодування, оскільки остання з заявою про страхове відшкодування до цивільного відповідача не зверталася. Тому просив закрити провадження в частині заявлених вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Оскільки нормами КПК України не передбачено закриття провадження в частині цивільного позову, вимоги представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в цій частині , суд визнає безпідставними.

Щодо позовних вимог потерпілої про стягнення витрат на лікування, суд зазначає наступне. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО /1709887 від 17.08.2019 року, виданого ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (том 2 а.с. 19), застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , строк дії договору з 18.08.2019 року по 17.08.2020 року. Пунктом 4 полісу встановлено страхову суму відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в 200000 гривень, п.6 визначено розмір франшизи в розмірі 2000 гривень. Подія, яка відбулася 21.10.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком. Як вбачається з наданих заперечень страхової компанії заява про відшкодування безпосередньо до страхової компанії не подавалась, але потерпілою подано цивільний позов в рамках порушеного кримінального провадження, страхова компанія залучена до участі у справі як цивільний відповідач, а тому, на думку суду, відсутність звернення потерпілої безпосередньо до страхової компанії не є підставою для відмови в позові. Враховуючи викладене, відповідно до досліджених та документально підтверджених витрат на придбання медичних препаратів під час лікування, позовні вимоги потерплої про стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» витрат на лікування підлягають частковому задоволенню в сумі 19131 грн. 37 коп., що підтверджена документально (том 1 а.с. 65, том 2 а.с. 129-135), з вирахуванням франшизи в розмірі 2000 грн (21131,37 - 2000 = 19131,37).

Щодо позовних вимог про стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування моральної шкоди в сумі 1060 грн 00 коп. суд зазначає, що за змістом ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому позовні вимоги в цій частин підлягають задоволенню на суму 956 грн 56 коп.

Слід зауважити, Верховним Судом (Постанова від 20.06.2018 року; 308/3162/15-ц), висловлено позицію щодо вини та відмови у виплаті страхового відшкодування, обов`язковості доведеності вини особи для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; де встановлено, що відмова у здійсненні страхових виплат за відсутності ознак вини у пошкодженні іншого транспортного засобу, і як наслідку відсутності цивільно-правової відповідальності як підстави для здійснення страхової виплати, - не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону № 1961-IV підстав, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП і її фактичні обставини.
У даному ж випадку, наявний факт достеменного встановлення вини ОСОБА_6 у ДТП встановлена судом у судовому засіданні, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілій особі шкоди. ДТП є страховим випадком, що покладає на страховика обов`язок здійснити відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля третій особі (потерпілій) шкоди.
Позовні вимоги до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне задовольнити частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_8 визнала частково у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховано, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, вона являється особою похилого віку, внаслідок ДТП неспроможна повноцінно виконувати елементарні побутові речі, позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, що приносить їй особливі моральні страждання.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілої, одночасно суд також враховує матеріальний стан ОСОБА_6 . Тому, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, і справедливим відшкодуванням моральних страждань, яких зазнала потерпіла, є відшкодування у розмірі 30 000 гривень.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався і на час ухвалення вироку підстав для його обрання судом не встановлено.

Питання по речовим доказам суд вирішує відповідно вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у справі суд покладає на рахунок обвинуваченої.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування витрат на лікування» - задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь ОСОБА_8 , суму витрат на лікування потерпілої в розмірі 19131 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять одна) грн. 37 коп.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 56коп .

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 30 000 (тридцять тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у справі , в розмірі 3925 (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 17 коп.
Речові докази: автомобіль ВАЗ 21011, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 залишити останній.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1