Номер провадження: 11-сс/813/44/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003102 від 08 грудня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 05 лютого 2021 року. В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 4 758 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 001 316 (десять мільйонів одна тисяча триста шістнадцять) гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що станом на 17 грудня 2020 року він так і не отримав копію повного тексту ухвали.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1)докази, які обґрунтовують підозру ОСОБА_10 є недопустимими, оскільки складені з чисельними порушеннями;

2)повідомлення про підозру ОСОБА_10 було вручено слідчим Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в той час як злочин був вчинений на території Комінтернівського району Одеської області;

3)серед свідків проведення обшуку автомобіля були працівники поліції, що суперечить принципу законності та об`єктивності;

4)після затримання ОСОБА_10 з ним було проведено ряд слідчих дій без участі захисника, чим було порушено його право на захист;

5)підозрюваний має постійне місце проживання та тривалий час проживає на території України, в м. Одесі проживають його батьки, які мають громадянство України;

6)слідчий суддя визначила завідомо непомірний розмір застави, який підозрюваний не має можливості внести.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється в тому, що у невстановлений в ході досудового слідства час, у невстановленому місці, у невстановленої особи, ОСОБА_10 , без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет «Макарова» калібру 9х18 мм, № НОМЕР_1 . Після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_10 , зберігаючи при собі, переніс вказаний пістолет до свого автомобілю марки «Mercedes Benz G 55 AMG» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 де, продовжив його зберігати без передбаченого законом дозволу.

08.12.2020, в період часу з 23:03 по 00:05 годин, на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 08.12.2020, співробітниками поліції, проведено обшук автомобіля «Mercedes Benz G 55 AMG» під керуванням ОСОБА_10 , який був припаркований по вул. Академіка Сахарова в м. Одеса. В ході проведення обшуку у ОСОБА_10 виявлено та вилучено: пістолет «Макарова» калібру 9х18 мм, № НОМЕР_1 , який він незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Виявлений та вилучений у ОСОБА_10 пістолет являється бойовою вогнепальною зброєю пістолетом «Макарова» калібру 9х18 мм, № НОМЕР_1 , виготовленим промисловим способом, на підприємстві «Іжевський механічний завод» Іжевськ, СРСР у 1978 році, який конструктивних змін не має. Даний пістолет призначений для стрільби стандартними бойовими пістолетними патронами, калібру 9х18 мм. Пістолет «Макарова» калібру 9х18 мм, № ПХ 2835 справний, придатний до стрільби штатними пістолетними патронами калібру 9х18 мм.

10 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_10 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05 лютого 2021 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 4 758 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 001 316 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом обшуку від 08.12.2020 року, який був проведений з 23:03 по 00:05, автомобіля «Mercedes Benz G 55 AMG» під керуванням ОСОБА_10 . В ході проведення обшуку у останнього виявлено та вилучено: пістолет «Макарова» калібру 9х18 мм, № НОМЕР_1 , який він незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу, магазин, мобільний телефон Iphone 6 IMEI НОМЕР_3 , мобільний телефон Iphone 11 Pro сірого кольору з чохлом чорного кольору в середині якого знаходилося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes Benz G 55 AMG», мобільний телефон «Samsung», гаманець з грошовими коштами;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.12.2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_12 був запрошений в якості понятого під час обшуку автомобіля «Mercedes Benz G 55 AMG» та бачив, як чоловік, який знаходився на місці обшуку, скинув під колесо автомобіля пістолет, під час вилучення якого під колесом був виявлений магазин з патронами;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.12.2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_13 був запрошений в якості понятого під час обшуку автомобіля «Mercedes Benz G 55 AMG» та бачив, як чоловік, який знаходився на місці обшуку, скинув під колесо автомобіля пістолет, під час вилучення якого під колесом був виявлений магазин з патронами;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.12.2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_14 , будучи оперуповноваженим карного розшуку був залучений до проведення обшуку автомобіля «Mercedes Benz G 55 AMG» та бачив, як ОСОБА_15 здійснив присідання у вертикальному положенні, після чого пролунав звук падіння металевого предмету та підійшовши ближче він побачив біля колеса автомобіля предмет схожий на пістолет Макарова, який в подальшому був вилучений;

- висновком експерта №СЕ-19/116-20/25491-БЛ від 09.12.2020 року відповідно до якого вилучений у ОСОБА_10 пістолет являється бойовою вогнепальною зброєю пістолетом «Макарова» калібру 9х18 мм, № НОМЕР_1 , виготовленим промисловим способом, на підприємстві «Іжевський механічний завод» Іжевськ, СРСР у 1978 році, який конструктивних змін не має. Даний пістолет призначений для стрільби стандартними бойовими пістолетними патронами, калібру 9х18 мм. Пістолет «Макарова» калібру9х18 мм, № ПХ 2835 справний, придатний до стрільби штатними пістолетними патронами калібру 9х18 мм;

- іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_10 не є громадяном України та не має законних підстав знаходитися на території України, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0003102 від 08 грудня 2020 року відносно ОСОБА_10 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_10 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого аналогічного злочину.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Разом з тим, інкримінований ОСОБА_10 злочин у даному кримінальному провадженні був вчинений під час застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак він не забезпечив виконання обов`язків, покладених на ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні нового злочину.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який правильно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_10 не має реєстрації на території України, не має будь-якого громадянства, не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_10 має постійне місце проживання, батька, який є громадянином України, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_10 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Крім того, слідчий суддя під час розгляду питання про застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою справедливо врахував положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що прокурор під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу просив застосувати відносно ОСОБА_10 заставу у розмірі 15 000 000 гривень.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 4 758 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 001 316 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про обрання ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначаючи розмір застави, врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, суд при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність підозрюваного повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Слідчим суддею, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що інші запобіжні заходи, які застосовувалися до ОСОБА_10 у кримінальному провадженні за ч.4 ст.296 КК України не змогли забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що слідчим суддею визначено непомірний розмір застави для підозрюваного та відсутність підстав для застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року, якою до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 05 лютого 2021 року в межах строку досудового розслідування із визначенням застави 4 758 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 001 316 (десять мільйонів одна тисяча триста шістнадцять) гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4