Справа №621/2063/17
Пр. №1-кп/621/218/20
Ухвала
Іменем України
02 грудня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий - суддя ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000882 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має середньо - спеціальну освіту, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , судимого: 1) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27 вересня 2007 року за частинами 1, 2 статті 187 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; звільнений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2011 року, умовно-достроково на невітбутий термін 1 рік 5 місяців 21 день; 2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2012 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1(один) місяць;
у злочині, передбаченому частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а обґрунтованість обвинувачення дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечував та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та клопотання про зміну запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 вказав на наявність позитивних характеристик, відсутність ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:
Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 травня 2020 року вирішено питання про продовження відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу тримання під вартою не більше ніж на 60 діб, з урахуванням обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 177 КПК України.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області вказаний строк продовжено до 05.12.2020 року, включно.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
Право на справедливий суд у розумінні положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), то зазначеною нормою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).
У справі "Корнєв і Карпенко проти України" (п. 54 Рішення від 21.10.2010 року) Європейський Суд визначив, що пункти 1 і 3(d) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило, вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. З цього рішення вбачається, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.
Наведені положення Конвенції та практики Європейського Суду, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відтак, виходячи із аналізу норм кримінального процесуального законодавства, враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду клопотання прокурором доведено наявність ризику визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Інші ризики зазначені у клопотанні суд до уваги не приймає.
Однак, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленому ризику.
З урахуванням вимог ст. 178 КПК України, а саме, репутації обвинуваченого, який не працює, раніше судимий, не одружений, зважаючи на ті обставини, що судовий розгляд не завершено, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , із тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Враховуючи обставини справи, існування ризиків, які стали підставою обрання запобіжного заходу, того факту, що судове провадження не завершене, тривалість судового провадження, те, що двомісячний строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 05.12.2020 року, суд дійшов висновку про необхідність заміни запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арещт із забороное залишали місце проживання у період з 20 год. до 07 год., носінням електронного засобу контролю, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 177,178, 194,331, 350 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
1.У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відмовити.
2.Клопотання обвинуваченого задовольнити.
3.Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 із тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт, звільнивши його з під варти негайно в залі суду.
4.Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати своє житло за адресою АДРЕСА_1 у період з 20 години до 07 години наступного дня.
5.Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою; носити електронний засіб контролю.
6.Встановити строк дії даної ухвали - шістдесят діб з моменту оголошення до 30 січня 2021 року.
7.Ухвалу для контролю за дотриманням виконання обвинуваченим встановлених обмежень направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
8. Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий: