Номер провадження: 11-кп/813/912/20
Номер справи місцевого суду: 496/1318/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченого ОСОБА_16 ,

потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000027 від 08.11.2015 року відносно

ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтинськ Карагандинської області Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_16 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що потягло загибель ОСОБА_20 та йому призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_16 звільнено від призначеного покарання.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що спричинило загибель ОСОБА_21 , ОСОБА_16 виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

Вирішено питання з речовими доказами, процесуальними витратами та з цивільними позовами потерпілих.

Оскарженим вироком встановлено, що 07.11.2015 року близько о 17.20 год. ОСОБА_16 , перебуваючи на водній ділянці річки Дністер, де в неї впадає річка Глибокий Турунчук в Біляївському районі Одеської області, у темну пору доби, при наявності на борту пасажира ОСОБА_20 , приступив до керування маломірним судном типу «Сарепта», реєстраційний номер БДУ 0073.
В порушення «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області», затверджених рішенням Одеської обласної ради № 224 від 01.11.2003 року зі змінами, відповідно до рішення Одеської обласної ради № 1202 від 30.10.2014 року:
- п. 4.10. Плавання на маломірних суднах дозволяється лише в світловий день. У нічну пору маломірні судна повинні замикатися на замок у місцях їх дислокації (збереження), крім суден державних інспекторів структурних підрозділів Укрморрічінспекції, рибохорони, екологічної безпеки, міліції та прикордонної служби при виконанні ними службових завдань, якщо їх судна обладнані для такого плавання, а також маломірних суден, обладнання яких для нічного плавання визначено Регістром судноплавства України, про що міститься відповідна відмітка у свідоцтві про придатність до плавання;
- п. 8.7. Під час плавання на безпалубному маломірному судні пасажири та члени екіпажу повинні буди одягнені в рятувальні нагрудники (жилети), а також Правил судноплавства на внутрішніх водних шляхах України» затверджених Наказом Міністерства транспорту України №91 від 16.02.2004 року:
- п.п. 3.13.2. Одиночні малі моторні судна довжиною менше 7 м можуть замість вогнів, зазначених у пункті 3.13.1. цих Правил, нести звичайний білий вогонь, установлений у відповідному місці на висоті, на якій він видимий звідусіль,
розуміючи, що він не одягнений в рятувальний жилет та не переконавшись у тому, що на пасажирові ОСОБА_20 жилет також відсутній, почав рух по водній поверхні, не ввімкнувши світлові пізнавальні вогні, хоча судно було ними обладнано.

Приблизно о 17.40 год., здійснюючи подальший рух та перебуваючи поблизу лівого берега річки Дністер у Біляївському районі Одеської області в координатах 46°23'43.18''N; 30°15'27.56''Е, тобто, перебуваючи на шляху водного транспорту, який може рухатися назустріч, не враховуючи обмеження видимості плавання (темна пора доби), будучи неуважним, проявляючи злочинну самовпевненість, вибравши небезпечну швидкість руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно помітити маломірне судно «ЮМС-500», реєстраційний номер МИК 0086 К, під керуванням судноводія ОСОБА_22 , яке рухалося зустрічним курсом, у порушення Правила 14 «Міжнародних правил запобігання зіткнення суден в морі» не здійснив маневру ухилення від зіткнення (зміну курсу право для розходження лівими бортами) та правою передньою частиною свого судна контактував з передньою правою частиною лівого борта маломірного судна «ЮМС-500», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок зіткнення судноводій маломірного судна «ЮМС-500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_22 та його пасажир ОСОБА_21 випали за борт, судноводій виплив на берег, а пасажир потонув.

Також внаслідок зіткнення пасажир маломірного судна «Сарепта», реєстраційний номер БДУ 0073, ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_19 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_16 винуватим у вчиненні злочину, передбачено ст.291 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Представник потерпілої вважав, що висновок суду в частині виправдання ОСОБА_16 за ст.291 КК України за фактом загибелі ОСОБА_21 суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на думку апелянта, зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_16 ґрунтується на висновках судово-медичної експертизи №375 від 16.12.2015 року, якою підтверджується наявність причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями, які отримав ОСОБА_21 в результаті зіткнення суден, та настанням його смерті.

Крім того, вважав, що амністія не може бути застосована до обвинуваченого ОСОБА_16 , оскільки відповідно до положень пункту «г» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох осіб.

Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати ОСОБА_16 винуватим у вчиненні злочину, передбачено ст.291 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило загибель декількох осіб, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, прокурор просив залишити без задоволення клопотання ОСОБА_16 про застосування до нього пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного висновку про наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_22 , який керував іншим судном, та настанням смерті ОСОБА_21 . На думку прокурора, суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам наявним в матеріалах проводження, а саме: показанням свідка ОСОБА_22 , висновку судово-медичної експертизи №375 від 16 грудня 2015 року, які підтверджують наявність причинного зв`язку між протиправними діями ОСОБА_16 та загибеллю ОСОБА_21 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_16 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року без змін, оскільки вважав, що порушення судноводієм ОСОБА_22 пунктів 4.15, 4.16, 8.7 Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області знаходиться в причинному зв`язку з загибеллю ОСОБА_21 . Обвинувачений ОСОБА_16 вважав, що суд першої інстанції вірно застосував до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнив від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Під час апеляційного розгляду прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та її представник адвокат ОСОБА_19 підтримали вимоги апеляційних скарг адвоката ОСОБА_19 та прокурора ОСОБА_9 в повному обсязі та просили їх задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_14 заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 та прокурора ОСОБА_9 , просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що потягло загибель ОСОБА_20 в апеляційній скарзі учасниками кримінального провадження не оспорюється, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обґрунтовуючи свій висновок про виправдання ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що спричинило загибель ОСОБА_21 , суд першої інстанції зазначив, що в діях обвинуваченого відсутній склад вказаного злочину.

Частиною 3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом, за клопотанням прокурора були повторно дослідженні письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: протокол огляду місця події від 07.11.2015 року з фототаблицями та CD-диском з фотографіями маломірних суден «Сарепта» та «UMC-500» (т.1 а.к.п.109-113), протокол огляду моторного човна зі схемою до протоколу та фототаблицями від 17.11.2015 року (т.1 а.к.п.114-117), висновок судово-медичної експертизи №375 від 09.12.2015 року потерпілого ОСОБА_21 (т.1 а.к.п.123-126), акт розслідування події з маломірними суднами (т.1 а.к.п.127-150), висновок №408 судової технічної експертизи по дослідженню технічного стану моторного човна «Сарепта» від 30.03.2016 року з фототаблицею (т.1 а.к.п.151-152), висновок №409 судової технічної експертизи по дослідженню технічного стану моторного човна «UMC-500» від 30.03.2016 року з фототаблицею (т.1 а.к.п.153-154), висновок №410 судової транспортної трасологічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення моторних човнів від 30.03.2016 року з фототаблицями (т.1 а.к.п.155-161), схема щодо приблизного положення човнів у момент їх первинного контактування (т.1 а.к.п.161), знімок з «GPS» щодо швидкості моторного човна «UMC-500» (т.1 а.к.п.163), протокол огляду човна «Сарепта» від 05.02.2016 року (т.1 а.к.п.164-165), висновок імунологічної експертизи №416 від 20.05.2016 року (т.1 а.к.п.168-171), протокол проведення слідчого експерименту від 05.03.2016 року та фототаблиці до нього (т.1 а.к.п.173-178), висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №92 від 04.04.2016 року (т.1 а.к.п.189-200), протокол огляду фотографій з місця пригоди (т.1 а.к.п.202).

З протоколу огляду місця події від 07.11.2015 року з фототаблицею до нього, вбачається, що місцем події є ділянка місцевості лівого берегу р. Дністер (вниз по течії) на відстані приблизно 2000 м від моста через р. Дністер в с. Маяки Біляївського району Одеської області, на якій було виявлено моторний човен «Сарепта» р/н НОМЕР_2 білого кольору, з двигуном Yamaha 60. Носова частина вказаного човну має пошкодження у вигляді деформації в середину. На час огляду лобове скло та праве вітрове було відсутнє. На стойці лобового скла з правої сторони є ліхтар, який на час огляду був вимкнений. На передній панелі приборів справа від керма є плями бурого кольору, схожі на кров. По центру ближче до задньої частини правий борт має деформацію в виді вм`ятин в середину. Дно вказаного човна під правим бортом має пробоїну. На відстані приблизно 5 м від вищевказаного човна було виявлено моторний алюмінієвий човен UMS-500 біло-синього кольору, р/н НОМЕР_1 , який в передній частині лівого борту має пошкодження в виді деформації в середину в двох місцях які мають наскрізні отвори. Ліве вітрове скло має пошкодження у виді розломів. Зверху над вітровим склом є прожектор, який на час огляду був вимкнений (т.1 а.к.п. 109-113).

Відповідно до протоколу огляду від 17.11.2015 року, схемою з фототаблицею до нього, вбачається, що в присутності понятих було оглянуто моторний човен «Сарепта» та встановлено, що на човні маються ушкодження у вигляді деформації передньої правої носової частини, деформації правої стойки лобового скла, пробоїни правого борту, а також виявлено плями бурого кольору схожі на кров. (т.1 а.к.п.114-117).

Згідно з актом розслідування аварійної події з маломірними суднами: зіткнення маломірного судна «Сарепта» бортовий реєстраційний номер НОМЕР_3 з маломірним судном типу «UMS-500», бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка сталася 07.11.2015 року близько о 17.45 год. на р. Дністер в координатах 46°23'43.18''N; 30°15'27.56''Е біля с. Маяки Біляївського району Одеської області від 23.11.2015 року, у Розділі 3, зазначено, що судноводій маломірного судна реєстраційний номер БДУ 0073 К не здійснив маневру ухилення від зіткнення (зміна курсу праворуч для розходження лівими бортами) та врізався носовою частиною в лівий борт маломірного судна МИК 0086 К. При цьому маломірне судно реєстраційний номер БДУ 0073 К на момент зіткнення рухалося поблизу не правого, а лівого берега річки Дністер, в напрямку вниз по течії.(т.1 а.к.п.127-150).

Апеляційний суд бере до уваги ті обставини, що у своїх висновках комісія встановила, що судноводій маломірного судна МИК 0086К ОСОБА_22 порушив п. 1.2, п. 2.1, п.3.4, п 4.1, п. 4.10, п. 4.23.1, п. 4.23.2 «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області», затверджених рішенням Одеської обласної ради від 01.11.2003 року № 224-ХХІV зі змінами відповідно до рішення Одеської обласної ради від 30.10.2014 року №1202-VІ.

Разом з тим, враховуючи, що судноводієм маломірного судна реєстраційний номер БДУ 0073 К являвся ОСОБА_16 , тому згідно висновку щодо розслідування аварійної події встановлено, що вказаним водієм були порушені п. «а» Правила 14 «Міжнародних правил запобігання зіткнення суден в морі» 1972 року, п. 1.2, п. 4.13, п. 4.14 «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області затверджених рішенням Одеської обласної ради від 01.11.2003 року № 224-ХХІV, зі змінами відповідно до рішення Одеської обласної ради №1202-VІ від 30.10.2014 року. (т.1 а.к.п. 149).

Відповідно до висновку судової технічної експертизи №408 по дослідженню технічного стану моторного човна «Сарепта» від 30.03.2016 року, фактичний стан рульового керування моторного човна «Сарепта» дозволяв на момент події управляти човном, без несправностей, які б приводили до раптового відведення човна убік, або до раптової втрати керованості човном (т.1 а.к.п. 151 - 152).

Згідно з висновком судової технічної експертизи №409 по дослідженню технічного стану моторного човна «UMS-500» від 30.03.2016 року, фактичний стан рульового керування моторного човна «UMS-500» дозволяв на момент події управляти човном, без несправностей, які б приводили до раптового відведення човна убік, або до раптової втрати керованості човном (т.1 а.к.п. 153 - 154).

З висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №410 від 30.03.2016 року щодо дослідження обставин зіткнення моторних човнів вбачається, що спочатку човен «Сарепта» контактував своєю правою передньою частиною з передньою частиною лівого борта човна «UMS-500» під кутом близько 95-105 градусів, при його відлічуванні в плані проти ходу годинникової стрілки від напрямку поздовжньої осі човна «Сарепта» до напрямку повздовжньої осі човна «UMS-500». В момент первинного контакту обидва човна рухались вперед (т.1 а.к.п.155-161).

З наявної в матеріалах провадження копії зйомки показників GPS-навігатора, встановленого на борту судна «UMS-500», наданого судноводієм ОСОБА_22 вбачається, що вказаний судноводій рухався в межах 1/3 частини річки Дністер з правого боку та перед зіткненням змінив курс вправо близько 300 і в частині річки трапилось зіткнення (т.1 а.к.п.163).

Згідно з протоколом огляду від 05.02.2016 року на катері «Сарепта», де знаходились ОСОБА_20 та ОСОБА_16 були виявлені плями бурого кольору біля штурвалу, на панелі праворуч від штурвалу, праворуч у місці пошкодження рами вітрового скла катера, по правому борту катера (т.1 а.к.п. 164-165).

Відповідно до висновку експерта №416 від 08.02.2016 року, на чотирьох ватних тампонах зі змивами речовини бурого кольору біля штурвалу, з панелі праворуч від штурвалу, біля рами вітрового скла та по правому борту вилучених 17.11.2015 року в ході огляду катера «Сарепта», а також на ватних тампонах 11-ти дерев`яних косметичних паличок зі змивами речовини бурого кольору біля штурвалу, праворуч біля рами вітрового скла вилучених в ході додаткового огляду катера «Сарепта», виявлена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлені антиген А, В і Н, властиві в разі походження крові від однієї особи групи крові АВ з супутнім антигеном Н за системою АВО. У разі походження крові від двох (та більше) осіб не виключається змішування крові від носіїв антигенів А, В і Н, тобто осіб з групами крові А з ізогемаглютиніном анти-В, В з ізогемаглютиніном антиА, АВ та О з ізогемаглютинінами анти А і анти В у різних сполученнях. Присутність крові ОСОБА_16 носія антигену Н, як основного, допускається лише в якості домішки. Висловитись про можливість походження крові від ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не є можливим у зв`язку з тим, що їх зразки крові або відомості про групову приналежність крові не були доставлені у відділення (т.1 а.к.п. 164-171).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 375 від 17.11.2015 року, вбачається, що на трупі ОСОБА_21 , 1960 року народження виявлені ушкодження: закритий перелом 7-8 ребра зліва, синці лобової області, правої кисті, крововилив в шкірно-фасціальний лоскут голови. Наявні пошкодження на трупі ОСОБА_21 могли бути заподіяні тупим, твердим предметом з переважаючою контактуючою поверхнею, можливо при ударі об такі. За ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Наявні пошкодження у ОСОБА_21 не були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння. Пошкодження заподіяні ОСОБА_21 були сумісними з життям. Причиною смерті ОСОБА_21 стало утоплення у воді, що підтверджується характерними морфологічними ознаками: різке здуття і набряк легенів, підплевральні крововиливи, рідина в пазусі основної кістки, шлунку, а також ознаками перебування трупа у воді. Між встановленими пошкодженнями та смертю ОСОБА_21 є прямий причинний зв`язок. Якщо потерпілий після спричинення йому ушкоджень перебував у свідомості, то він міг вчиняти будь-які самостійні дії, тобто вступати в розмовну мову, триматися на воді. (т.1 а.к.п.123-126).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.03.2016 року, вбачається, що місцем проведення є ділянка розташування катера. ОСОБА_16 повідомив, що перед зіткненням катерів він перебував на задньому сидінні, сидячи лицем у напрямку руху катеру, біля правого борту, а також показав, де знаходився ОСОБА_20 , а саме стояв біля штурвалу катера, обличчям до напрямку руху та правою рукою тримався за штурвал (т.1 а.к.п.173-178 та фототаблиці (Т.1 а.к.п.179-178).

З таблиці до протоколу на фотокартці №6 вбачається, що ОСОБА_16 зайняв місце, на якому він нібито знаходився під час події, а саме з правого борту на задньому сидінні (т.1 а.к.п.181).

Відповідно до висновків комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №92 від 04.04.2016 року, у момент первинного контакту з човном ОСОБА_20 та ОСОБА_16 були звернені правою стороною своїх тіл. ОСОБА_16 перебував за кермом човна. Після зіткнення у нього утворилися наступні пошкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з ознаками органічного ураження головного мозку, закритий перелом 5-6 ребер справа. ОСОБА_20 перебував на передньому правому сидінні човна, що підтверджується більш інтенсивною травмою (перелом кісток основи черепа, крововилив в м`які мозкові оболонки головного мозку, мозочка, шлуночки мозку, переломи правої ключиці, грудини і множинні переломи ребер справа, забій органів середостіння, легень, серця), що обумовлено більш довгою траєкторією польоту його тіла. (т.1 а.к.п.189-200);

З протоколу огляду фотографій з місця пригоди від 16.03.2017 року вбачається, що слідчим відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 в ході розслідування кримінального провадження №0000027 на підставі статей 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України була оглянута папка файлів, що міститься на електронному носії, який надав ОСОБА_22 , з фотографіями з місця пригоди від 07.11.2015 року. Проведеним оглядом встановлено: запис надано на електронному носії, при розміщенні у стаціонарному комп`ютері та відкритті встановлено, що запис містить папку « ОСОБА_22 ». Далі при відкритті було встановлено наступне: 34 фотознімка, при біглому їх огляді встановлено видимість човна на березі, з різних ракурсів МИК 0086 К IMG_5918 .. .IMG_5951 на знімках час 07.11.2015 початок 18:28 закінчення 20:25. Також в папці два зображення «Изображение 001» та «Изображение 002» при огляді встановлено, фото розшифровці GPS навігатора човна ОСОБА_22 , відміна яких на другому знімку у пояснювальних написах напрямок руху. (т.1 а.к.п. 202).

Суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення про виправдання ОСОБА_16 щодо порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило загибель ОСОБА_21 зазначив, що у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_21 є відсутність технічно справного рятувального жилета на ньому внаслідок чого він утопився.

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_22 пояснив, що була осінь та він разом з ОСОБА_21 поверталися на катері з рибалки з річки ОСОБА_24 . Почало смеркатися і він включив прожектора на катері, рухався по річці Дністер в сторону Маяків 500 -700 метрів, там річка робить поворот та побачив, що назустріч їде човен. Він зробив трішки вправо, але човен рухався прямо на них, тому він розвернув свій човен на 90 градусі в сторону очерету. Однак зіткнення відбулося. Він отямився уже під водою. Коли винирнув, то кликав ОСОБА_21 оскільки бачив на воді його кепку, однак відповіді не було. Тоді крикнув йому плисти до берега. Після чого він сам поплив до берега та кликав про допомогу. Катер, який в нього вдарився намагався завестись, щоб покинути місце події, однак у нього утворилася пробоїна та катер не зміг рухатись. Через 10-20 хвилин біля катера ОСОБА_22 зупинився інший човен та він попросив цих людей допомогти найти ОСОБА_21 . Коли вони почали рух, то побачили човен, на якому був ОСОБА_16 . ОСОБА_22 запитав чи з ними відбулося зіткнення. На що ОСОБА_16 відповів «так». Він бачив, як на катері ОСОБА_16 на стороні водійського сидіння лежав ОСОБА_20 вверх обличчям. Після чого приїхала морська охорона та вони разом почали шукати ОСОБА_21 . Знайшли кепку, куртку з телефоном, куртка була розірвана в тому місці, де ОСОБА_21 зачепився за катер та рукави були зняті правильно, жилета не знайшли. Під час руху катера, він разом з ОСОБА_21 були у жилетах, в якому він і виплив на берег. Також в човні ще був один жилет. Дозволу на вихід човном в той день він не мав, а дозвіл щодо експлуатації човна був до 1 грудня в світлу пору доби, однак вони шукали кепку ОСОБА_25 , тому затрималися.

Апеляційний суд звертає увагу на отримані ОСОБА_21 тілесні ушкодження у виді закритого перелому 7-8 ребра зліва, синців лобової області, правої кисті, крововиливу в шкірно-фасціальний лоскут голови та ту обставину, що експерт, у своїх висновках беззаперечно не встановив, що потерпілий ОСОБА_21 після спричинення йому ушкоджень перебував у свідомості, тому міг вчиняти будь-які самостійні дії.

Відомості про даний факт узгоджуються з поясненнями експерта ОСОБА_26 , який під час допиту в суді апеляційної інстанції пояснив, що при дослідженні тіла ОСОБА_21 була встановлена причина смерті утоплення в воді. Також на трупі були виявлені пошкодження: крововиливи в лобній області, крововиливи зовнішньої поверхні лівої кисті, закритий перелом 7-8 ребра зліва, крововилив у внутрішній поверхні шкірно-фасціальний лоскут голови. Зазначені пошкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості та являлися сумісними з життям. Смерть ОСОБА_21 наступила від механічної асфіксії при закритті просвіту верхніх дихальних шляхів водою, оскільки при дослідженні тіла, в шлунку та кишечнику виявлена велика кількість води. Крім цього, експерт зазначив, що у висновку судово-медичної експертизи № 375 від 17.11.2015 року була допущена помилка, а саме у п.5 висновків необхідно зазначити, що між смертю потерпілого та завданими йому тілесними ушкодженнями не має причинного зв`язку.

Разом з цим експерт допустив, що найбільш імовірно в момент занурення у воду ОСОБА_21 знаходився без свідомості, при цьому у нього зберігався ковтальний рефлекс. Вказані припущення експерт обґрунтував тим, що при дослідженні тіла ОСОБА_21 , у внутрішній поверхні шкірно-фасціального лоскута голови лобної області були наявні крововиливи до 5,5 см в діаметрі, у зв`язку з чим після такого удару ОСОБА_21 міг втратити свідомість.

З акту розслідування аварійної події з маломірними суднами, вбачається, що згідно довідки №607/04/-158 від 10.11.2015 року, виданої Гідрометеорологічним центром Чорного і Азовського морів, 07.11.2015 року біля 17.15 години в с.Маяки, Біляївського району, Одеської області, був такий стан погоди: без опадів, вітер північно/західний 3 м/с, видимість 2 км, температура повітря +2°С, температура води +8,2°С.

Апеляційний суд звертає увагу на місце вчинення злочину, яким є водний об`єкт, та ту обставину, що експлуатація річкового транспорту є джерелом підвищеної небезпеки, а будь-яка особа, яка користується таким транспортним засобом, знаходиться в зоні підвищеної небезпеки.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам в їх сукупності, дослідженим під час розгляду кримінального провадження та дійшов невірного висновку про відсутність причинного зв`язку між смертю потерпілого ОСОБА_21 та заподіяним йому тілесними ушкодженнями.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. Інакше кажучи, якби не було діяння, суспільно небезпечний наслідок не настав би.

Той факт, що ОСОБА_21 випав за борт, з отриманими тілесними ушкодженнями, враховуючи погодні умови, темний час доби, сам по собі створив небезпеку для його життя.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази у сукупності беззаперечно доводять той факт, що причиною отримання ОСОБА_21 тілесних ушкодження та його падінням у воду були дії обвинуваченого ОСОБА_16 , який допустив зіткнення суден, у зв`язку з чим вказані дії обвинуваченого стали причиною смерті потерпілого ОСОБА_21 внаслідок утоплення.

Таким чином, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_16 вчинив злочин, передбачений ст.291 КК України при таких обставинах.

07.11.2015 року близько о 17.20 год. ОСОБА_16 , перебуваючи на водній ділянці річки Дністер, де в неї впадає річка Глибокий Турунчук в Біляївському районі Одеської області, у темну пору доби, при наявності на борту пасажира ОСОБА_20 , приступив до керування маломірним судном типу «Сарепта», реєстраційний номер БДУ 0073.
В порушення «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області», затверджених рішенням Одеської обласної ради № 224 від 01.11.2003 року зі змінами, відповідно до рішення Одеської обласної ради № 1202 від 30.10.2014 року:
- п. 4.10. Плавання на маломірних суднах дозволяється лише в світловий день. У нічну пору маломірні судна повинні замикатися на замок у місцях їх дислокації (збереження), крім суден державних інспекторів структурних підрозділів Укрморрічінспекції, рибохорони, екологічної безпеки, міліції та прикордонної служби при виконанні ними службових завдань, якщо їх судна обладнані для такого плавання, а також маломірних суден, обладнання яких для нічного плавання визначено Регістром судноплавства України, про що міститься відповідна відмітка у свідоцтві про придатність до плавання;
- п. 8.7. Під час плавання на безпалубному маломірному судні пасажири та члени екіпажу повинні буди одягнені в рятувальні нагрудники (жилети), а також Правил судноплавства на внутрішніх водних шляхах України» затверджених Наказом Міністерства транспорту України №91 від 16.02.2004 року:
- п.п. 3.13.2. Одиночні малі моторні судна довжиною менше 7 м можуть замість вогнів, зазначених у пункті 3.13.1. цих Правил, нести звичайний білий вогонь, установлений у відповідному місці на висоті, на якій він видимий звідусіль,
розуміючи, що він не одягнений в рятувальний жилет та не переконавшись у тому, що на пасажирові ОСОБА_20 жилет також відсутній, почав рух по водній поверхні, не ввімкнувши світлові пізнавальні вогні, хоча судно було ними обладнано.

Приблизно о 17.40 год., здійснюючи подальший рух та перебуваючи поблизу лівого берега річки Дністер у Біляївському районі Одеської області в координатах 46°23'43.18''N; 30°15'27.56''Е, тобто, перебуваючи на шляху водного транспорту, який може рухатися назустріч, не враховуючи обмеження видимості плавання (темна пора доби), будучи неуважним, проявляючи злочинну самовпевненість, вибравши небезпечну швидкість руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно помітити маломірне судно «ЮМС-500», реєстраційний номер МИК 0086 К, під керуванням судноводія ОСОБА_22 , яке рухалося зустрічним курсом, у порушення Правила 14 «Міжнародних правил запобігання зіткнення суден в морі» не здійснив маневру ухилення від зіткнення (зміну курсу право для розходження лівими бортами) та правою передньою частиною свого судна контактував з передньою правою частиною лівого борта маломірного судна «ЮМС-500», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зіткнення маломірного судна «Сарепта», реєстраційний номер БДУ 0073 та маломірного судна «ЮМС-500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини обвинуваченого ОСОБА_16 спричинило загибель ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_16 складу злочину, передбаченого ст.291 КК України, що спричинило загибель ОСОБА_21 , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та, оцінюючи викладені обставини, приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_16 мають бути кваліфіковані за ст.291 КК України, а саме порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило загибель ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_14 стосовно того, що під час апеляційного розгляду були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме принципу змагальності, у зв`язку з тим, що суд фактично змусив прокурора заявити клопотання про повторне дослідження фактичних обставин кримінального провадження, з таких підстав.

У постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 вересня 2020 року по справі №127/19452/16-к, провадження 51-717км20 зроблений висновок про те, що згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені у ч.1 ст.7 цього Кодексу. Отже, якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, вказані у ст.2 КПК України, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості й забезпечення доведеності винуватості, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_16 апеляційний суд керується положеннями ст. 65 КК України, згідно з яким суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання, апеляційний суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність у нього малолітньої дитини.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_16 апеляційним судом не встановлені.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_16 частково визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, апеляційним судом не приймається до уваги з огляду на таке.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_16 відшкодував потерпілим матеріальну шкоду.

Більш того, під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_18 пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_27 майже за п`ять років з моменту трагедії жодного разу не попросив пробачення у родини загиблого ОСОБА_20 , не намагався відшкодувати будь-якої шкоди, завданої внаслідок його дій та просила суворо покарати ОСОБА_16 .

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що після ухвалення вироку Апеляційним судом Одеської області від 13 лютого 2018 року, яким ОСОБА_16 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, останній переховувався від правоохоронних органів та органів з питань виконання покарань.
На підставі розпорядження Біляївського районного суду Одеської області про виконання вироку Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року Біляївським ОП ГУНП в Одеській області 12 жовтня 2018 року було заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» та ОСОБА_16 було оголошено у державний розшук. Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_16 був розшуканий та затриманий 05 грудня 2018 року.

Крім того, під час нового апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_14 вживали всіх заходів щодо безпідставного затягування апеляційного розгляду з метою закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України та подальшого звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року був наданий дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_16 та його доставки в судове засідання Одеського апеляційного суду, ОСОБА_16 оголошено у розшук, а провадження призупинено до розшуку останнього.

03 листопада 2020 року ОСОБА_16 був розшуканий та затриманий співробітниками поліції.

Зазначені обставини беззаперечно свідчать про відсутність щирого каяття ОСОБА_16 та його намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує ті обставини що дії ОСОБА_16 потягли загибель двох людей, а не одної людини, як це було встановлено судом першої інстанції, тому апеляційний суд вважає, що вчинений обвинуваченим злочин має вищу суспільну небезпеку, більший ступінь тяжкості, ніж злочин, за який ОСОБА_16 був засуджений судом першої інстанції.

Також апеляційний суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які негативно характеризують обвинуваченого, апеляційний суд визнає ті обставини, що ОСОБА_16 не вибачився перед потерпілими, не відшкодував шкоду, завдану злочином, ухилявся від суду, в зв`язку з чим оголошувався в розшук.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, є явно несправедливим, оскільки не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, через його надмірну м`якість.

На підставі викладеного, враховуючи мету покарання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_16 можливе лише за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Враховуючи, що злочином, який вчинив ОСОБА_16 , спричинено загибель двох осіб, відповідно до п. ґ) ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році», застосування амністії до обвинуваченого неможливе.

Апеляційний суд зазначає, що оскарженим вироком були задоволені позовні вимоги потерпілої ОСОБА_18 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_16 на її користь моральної шкоди у розмірі 200000 гривень, а також відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька неповнолітніх дітей, щомісячно, починаючи з 07.11.2015 року на утримання ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1546,60 грн. до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання ОСОБА_29 05 серпня 2012 року, щомісячно, протягом п`яти років, починаючи з 07.11.2015 року до 07.11.2020 року, а також задоволено позовні вимоги ОСОБА_18 про відшкодування витрат за спорудження пам`ятника у розмірі 48084 гривень.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2950,80 грн.

Також суд першої інстанції вирішив: речові докази у справі - катер типу «Сарепта» реєстраційний номер БДУ 0073 та катер типу «UMS 500» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власникам, відповідно ОСОБА_30 та ОСОБА_22 ; змиви з плям бурого кольору вилучених з катера знищити.

За таких обставин, враховуючи, що представник потерпілої ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_19 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 у своїх апеляційних скаргах не оскаржували рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_18 , судових витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти у цій частині аналогічне рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд, апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 цієї ж норми кримінального процесуального закону передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями п.1 ч.1 ст.420 КПК України, встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.
При цьому прокурор у своїй апеляційній скарзі ставив питання про ухвалення нової ухвали зі збільшенням обсягу обвинувачення, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст.420 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 та прокурора є частково обґрунтованими, а тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_16 підлягає скасуванню, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_16 слід визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України,який спричинив загибель ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .
Враховуючи те, що до дати ухвалення постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_16 перебував у стані виконання вироку Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року та в період часу з 05 грудня 2018 року по 14 березня 2019 року відбував покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія №29», у зв`язку з чим вказаний строк підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_16 з розрахунку один день за один день позбавлення волі.
В свою чергу Велика Палата Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 прийняла рішення щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).
У висновку Верховного Суду зазначено, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII від 18.05.2017 року, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
У такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.
Частиною 6 ст.368 КК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Інкримінований ОСОБА_16 злочин був вчинений 07 листопада 2015 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_16 був оголошений у розшук та був наданий дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання апеляційного суду.
03 листопада 2020 року ОСОБА_16 був затриманий співробітниками Біляївського ВП ГУНП в Одеській області та 04 листопада 2020 року до нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який діє і по теперішній час.
Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Таким чином вказаний вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, а саме 23 грудня 2020 року.

Отже, обвинувачений ОСОБА_16 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження з 03 листопада 2020 року (дата його фактичного затримання) по 23 грудня 2020 року - (дата набрання вироком апеляційного суду законної сили).
Саме цей термін попереднього ув`язнення на підставі висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 має бути перерахований апеляційним судом за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 24, 370, 371, 373, 374, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_16 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст.291 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_16 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання засудженому відраховувати з моменту набрання вироком законної сили, а саме з 23 грудня 2020 року.

Зарахувати засудженому ОСОБА_16 в строк покарання за даним вироком строк відбутого ним покарання з 05 грудня 2018 року по 14.03.2019 року за вироком Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, зарахувати ОСОБА_16 строк його попереднього ув`язнення з 03 листопада 2020 року по 23 грудня 2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_16 щодо його звільнення від відбування покарання відповідно до положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнути з ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2 950, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 моральну шкоду завдану гибеллю чоловіка ОСОБА_20 у розмірі 200000 грн.

Стягнути з ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 у відшкодування шкоди заподіяної смертю батька неповнолітніх дітей, ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1546,60 грн. до досягнення нею повноліття тобто до 06 серпня 2020 року та на утримання ОСОБА_29 05 серпня 2012 року щомісячно протягом п`яти років, починаючи з 07.11.2015 року до 07.11.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 витрати на спорудження пам`ятника ОСОБА_20 у розмірі 48084 грн.

Речові докази у справі: катер типу «Сарепта» реєстраційний номер БДУ 0073 та катер типу «UMS 500» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власникам відповідно ОСОБА_30 та ОСОБА_22 ; змиви з плям бурого кольору вилучених з катера знищити.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3