Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/3835/13-к

Номер провадження: 1/511/3/21

12.02.2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

підсудного ( обвинуваченого ) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області заяву ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1
по кримінальній справі (кримінальному провадженню) відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИВ:

09.01.2020 року, після скасування апеляційним судом Одеської області постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року про направлення прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури для проведення додаткового розслідування, передано кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Провадження по кримінальній справі розглядається по кримінально - процесуальному кодексу в редакції 1960 року.
У судовому засіданні підсудним (обвинуваченим) ОСОБА_5 було заявлено клопотання про відвід головуючому судді ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що суддя порушує його права на користь потерпілих, так як не перевірив інші докази, які свідчать про його невинність.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення відводу, вважав його необгрунтованим та безпідставним так, як фактично розгляд провадження по суті не розпочато.
Підсудний ОСОБА_5 просив задовольнити вимоги.
Захисник ОСОБА_4 залишив вирішення клопотання на розгляд суду.
Відповідно до вимог ст. КПК України в редакції 1960 року, відвід судді розглядається тим самим складом суду, який розглядає кримінальне провадження.
Розглянувши заяву, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що заява про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У відповідності з нормами КПК України 1960 року суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є потерпілим, цивільним позивачем, цивільним

відповідачем або родичем кого-небудь з них, а також родичем слідчого, особи, яка провадила дізнання, обвинувача або обвинуваченого; 2) якщо він брав участь у даній справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, особа, яка провадила дізнання, слідчий, обвинувач, захисник або представник інтересів потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2-1) якщо він під час досудового розслідування справи вирішував питання щодо проведення обшуку, виїмки, огляду, обрання, зміни чи скасування запобіжних заходів, продовження строків тримання під вартою, або розглядав скарги на затримання чи на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи або закриття

справи;

2-2) якщо він під час досудового розслідування справи розглядав питання про усунення захисника в порядку, передбаченому статтею 61-1 цього Кодексу;

3) якщо він особисто або його родичі заінтересовані в результатах справи;

4) при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу.

У складі суду, що розглядає кримінальну справу, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

На жодну із підстав відводу судді, визначену законом та КПК України в редакції 1960 року підсудний ( обвинувачений ) ОСОБА_5 в заяві та в своїх поясненнях не посилається, що є підставою для відмови..
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" від 28.10.1998р. у справі "Веттштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб з цього приводу уникнути можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви").
Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.
Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на суд, що Європейським судом іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії, Хаусчілдт проти Данії).
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …".
Приймаючи до уваги, що у сторони по справі виникла недовіра до судді ОСОБА_1 , і фактично підсудний звинувачує суддю в одностороності та упередженності, зловживанні владою, суддею ОСОБА_1 по справі було заявлено самовідвід . Суддя мотивує своє рішення тим, що законних, саме законних та обгрутованих підстав для задоволення відводу судді не має.
З метою усунення будь яких сумнівів у неупередженності та не довірі підсудного до судді, суд вважає за необхідне задовольнити заявлений самовідвід.
Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, ст.ст. 54 ч.1 п.4 , 56, 57 КПК України в редакції 1960 року , суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 - відмовити.
Задовольнити заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід по кримінальній справі (провадженню), справа №511/3835/13к, номер провадження 1/511/3/21, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та передати матеріали зазначеного кримінального провадження в канцелярію суду для перерозподілу.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1