ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
Судового засідання ОСОБА_4 .
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000089 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Онут Заставнівського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2. ст.127 та ч.2 ст.146 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000089, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст.146 КК України, і за їх вчинення призначено йому покарання:
-за ч.2 ст.146 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
-за ч.2 ст.127 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначено покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном 2 (два) роки та покладено на останнього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Іспитовий строк обвинуваченому обчислено з моменту проголошення вироку,
ЄУНСС: 718/1755/18
Провадження №11кп/822/10/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.ст.146 ч.2, 127 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 тобто з 15 01.2019 р.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено раніше обраний у вигляд застави.
Повернуто заставодавцю ОСОБА_9 суму внесеної нею застави в розмірі 68000 грн., після набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати із залученням перекладача в розмірі 2820 грн.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2019 року вирок районного суду скасовано, на підставі ст. 49 КК звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено та ухвалено вважати, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. У решті вирок залишено без змін.

Постановою Верховного суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 листопада 2020 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Підставою скасування рішення суду апеляційної інстанції стало те, що суд апеляційної інстанції під час нового розгляду не дотримався вимог ст.439 КПК України та не виконав у повному обсязі вказівки касаційного суду, а саме, не з`ясував думки ОСОБА_7 щодо згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України і не вжив заходів щодо виклику його до суду.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 03 вересня 2007 року приблизно о 18-й годині, перебуваючи на території Чеської Республіки, в обласному центрі Мельника в с. Дріжінов, 16, знаходячись в одному з кабінетів фірми «Далекс Трейд», усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій, умисно, протиправно, незаконно, попередньо вступивши в злочинну змову з ОСОБА_10 , протягом чотирьох годин позбавили волі ОСОБА_11 , що полягало у зв`язуванні липкою стрічкою рук та ніг останнього, а також заклеюванні його рота, таким чином не давши йому можливості залишити приміщення кабінету, де він перебував, щоб змусити потерпілого зізнатися у крадіжці майна із вищевказаної фірми.

Під час вчинення зазначених дій ОСОБА_7 застосовував фізичну силу до ОСОБА_11 , що полягало в нанесенні удару столярним молотком по пальцям лівої ноги, намаганні засунути викрутку під нігті на руці, вдарянням головою об землю в той час, коли потерпілий ОСОБА_12 лежав на підлозі, завданні двох ударів долонею по обличчю. Після чого ОСОБА_7 двічі вдягав на потерпілого, коли той був зв`язаний, спальний мішок та намагався прищепити йому щипцями пальці на руках. У ході вказаних дій близько 67 разів потерпілому затикали рот кляпом. Крім того, впродовж чотирьох годин позбавлення волі потерпілого ОСОБА_7 прикладав до голови ОСОБА_13 пістолет з метою залякування останнього та одержання зізнання ним у вчиненні крадіжки.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження.

На вказаний вирок суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок районного суду від 15.01.2019 р. щодо його підзахисного, а кримінальне провадження відносно останнього закрити та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно провів судовий розгляд, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує на те, що районний суд поклав в основу оскаржуваного рішення показання свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_14 , які були надані ними під час досудового розслідування. При цьому, вони не були допитані в суді, чим порушили право обвинуваченого на перехресний допит.
Крім цього вважає, що протокол заяви про кримінальний злочин від 04.09.2007р., протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 24.10.2007р., протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_14 від 05.09.2007р. є недопустимими доказами, оскільки районний суд в порушення ст.95 КПК України їх не сприймав безпосередньо під час судового розгляду і взагалі, вони містять суперечності щодо обставин вчинення злочину.
Звертає увагу і на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б характеризували механізм отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, а тому медичне обстеження потерпілого від 04.09.2007 р. та висновок експерта № 250-Е від 31.08.2016 року, на думку апелянта, є неналежними доказами по справі.
Вказує і на те, що протокол огляду місця події, який наявний в матеріалах справи та на який посилався суд у своєму рішенні є неповним, оскільки в ньому відсутні посилання на докази, якими нібито катували потерпілого, а їх фіксація у фототаблиці до протоколу є сумнівною, оскільки не підтверджує того, що вони були наявні під час вчинення злочину.
Посилається на те, що диск із записами виклику потерпілим працівників поліції не містить інформації про протиправні дії щодо нього, а пістолет, нібито яким ОСОБА_7 погрожував потерпілому, міг належати й останньому.
Не погоджується апелянт і з протоколом про видачу (відібраної) речі від 04.09.2007 р. в обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: запальнички фірми ЗІПО. При цьому, зазначає, що зі слів ОСОБА_15 втрачена ним запальничка коштувала 6000 тисяч словацьких крон, а тому, у випадку належності її потерпілому, у ОСОБА_7 був би склад злочину крадіжка, однак кримінальне провадження не було порушено з цих підстав.
Сумнівним та необ`єктивним, на думку апелянта, є рішення районного суду в Мєльнику від 24.06.2009р. та обласного суду в Празі від 09.09.2009 р., щодо засудження ОСОБА_14 , на які місцевий суд посилався у своєму вироку, оскільки дані рішення ґрунтуються на письмових поясненнях потерпілого і він безпосередньо не брав участь у судових засіданнях.
Звертає увагу і на те, що постановою слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 22.10.2009 р. кримінальну справу відносно ОСОБА_16 , на якого вказував потерпілий, було закрито за відсутністю у його діях складу злочину.
Тому вважає, що суд першої інстанції допустив грубі порушення норм права та виніс незаконний те необґрунтований вирок, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закриттю.

ОСОБА_7 та його адвокат в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином судом повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду справи. Клопотань про відкладення справи в суд не подавали.

Згідно з повідомленням державної митної служби обвинувачений виїхав за межі України 05.05.2019 р. Вказане підтверджується письмовими поясненнями сестри обвинуваченого ОСОБА_9 та його сусіда ОСОБА_17 . Однак, про зміну свого місця проживання чи виїзду за межі України обвинувачений суд не повідомляв, чим порушив свої обов`язки, передбачені ст.42 КПК України.

Апеляційним судом вживалися заходи щодо виклику ОСОБА_7 до суду через органи національної поліції шляхом вручення повістки по місцю проживання, де вказану повістку було вручено сестрі обвинуваченого ОСОБА_9 , яка зобов`язалася повідомити його про необхідність з`явитися до Чернівецького апеляційного суду на 10 год. 19.01.2021 р. Проте ОСОБА_7 до суду на вказану дату не з`явився.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Оскільки ОСОБА_7 достовірно відомо про наявність вказаного кримінального провадження відносно нього і останній та його захисник належним чином повідомлялися про день, час та місце судового розгляду, то, відповідно до ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який вважає вирок районного суду, як законний і просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, як необґрунтовану без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Із зазначеної норми закону слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини ОСОБА_7 , його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст.146 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_12 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також у катуванні - умисному заподіянні фізичного болю, фізичного страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілого, а саме, отримати від нього всупереч його волі, визнання дій яких він обвинувачується, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, підтверджується наданими стороною обвинувачення належними та допустимими доказами, які отримані з Чеської Республіки в порядку перейняття кримінальної справи.
Так, на підтвердження встановлених ним фактичних обставин суд першої інстанції послався на протокол заяви про кримінальний злочин від 04.09.2007 р. (а.к.п. 5 т.2) та протокол допиту свідка потерпілого ОСОБА_13 від 24.10.2007 р.(а.к.п. 16-20 т.2), якими було підтверджено факт незаконного позбавлення волі потерпілого громадянином ОСОБА_7 , та особами, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, яке мало місце 03.09.2007 р. о 18 год., де вони утримували потерпілого протягом декількох годин у службовому кабінеті фірми «Далекс Трейд», примушуючи зізнатись його у крадіжці із фірми, якої він не вчиняв.
Також, протягом цього часу ОСОБА_7 з метою отримання зізнання катував ОСОБА_12 , а саме, зв`язав його руки липкою стрічкою, повалив на підлогу, погрожував виверткою, прив`язав до стільця та заліпив рот липкою стрічкою і зв`язав ноги. При цьому, обвинувачений декілька разів вдаряв киянкою по пальцях лівої ноги потерпілого та погрожував йому фізичною розправою і прикладав пістолет до голови.
Повідомлення потерпілого при відібранні у нього заяви про злочин та під час його допиту є послідовними і не містять суперечностей та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
А тому, на думку колегії суддів, вони правильно прийняті судом першої інстанції та покладенні в основу оскаржуваного рішення.
Також, як вбачається з протоколу огляду місця події від 04.09.2007 р. (а.к.п.27-29 т. 2), що оглядався офіс фірми «Далекс Трейд» в обласному центрі Мельника в с. Дріжінов,16, де незаконно утримували та катували потерпілого.
Під час огляду було виявлено та вилучено пустий рулон від липкої стрічки, шматки липкої стрічки та мокрий килим, де зі слів потерпілого йому поливали ноги водою, а також виявлено речі потерпілого: рюкзак, паспорти.
Крім цього, в матеріалах кримінального провадження наявна фото документація (фототаблиця) (а.к.п.18-36 т.1) до протоколу огляду місця події.
Апеляційним судом встановлено, що на фото № 37 зафіксована пляма від води на підлозі кабінету, на фото 45-46 наявна липка стрічка із волоссям потерпілого,а на фото 47 інструменти, які ймовірно використовувались для мордування. До того ж, на фото 52-62,65 зафіксовані тілесні ушкодження, які містяться на тілі потерпілого, а також видно, що навколо його шиї обмотана липка стрічка.
Також на фото 66 міститься газовий пістолет, який був переданий потерпілим патрульній поліції.
Доводи апелянта з приводу того, що протокол огляду місця події є неповним, оскільки у ньому відсутні посилання на докази, якими нібито катували потерпілого, а саме, щипці, викрутка, молоток, є необгрутованими.
Наявність вказаних предметів на час здійснення огляду кабінету зафіксована фотодокументацією на фото №47, яка була виготовлена 04.09.2007 р. під час огляду місця події, про що і зазначено в протоколі.
Крім цього, факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим за обставин, викладених в обвинувальному акті, підтверджується і довідкою медичного обстеження ОСОБА_13 від 04.09.2007 р. (а.к.п. 10 т. 2), яка наявна в матеріалах справи.

Зокрема, з вказаної довідки вбачається, що у потерпілого були виявлені: дрібна екскоріація на лівій стороні обличчя 4х1 см, на правій частині шиї 2х1, не кровоточива екскоріація обох зап`ястків, гематома.

Висновком судово медичної експертизи №250-Е від 31.08.2016 р. (а.к.п.71-72 т.4), підтверджено те, що у потерпілого були наявні легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, на обох зап`ястях рук, на шиї, на 1-3- ому пальцях лівої ступні, гематоми на 3-му пальці лівої китиці, які виникли від дії твердих тупих предметів, або при ударах або такі, цілком можливо при обставинах, на які вказав ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні і можуть відповідати терміну на 03.09.2007 р.
Також, вказаним висновком встановлено, що гр. ОСОБА_12 було нанесено не менше чотирьох ударів, а вищеописані ушкодження не характерні для самовільного падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню.
А тому, доводи апелянта з приводу того, що матеріали справи не містять доказів, які б характеризували механізм отриманих потерпілим тілесних ушкоджень є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.
Не погоджується колегія судів і з доводами захисника з приводу того, що диск із записами виклику потерпілим працівників поліції не містить інформації про протиправні дії щодо нього, а пістолет нібито яким ОСОБА_7 погрожував потерпілому, міг належати останньому.

Так, в матеріалах справи наявний офіційний запис обласного управління служби кримінальної поліції та розслідування м. Мельник від 04.09.2007 р. (а.к.п.125-126 т.2), який підтверджує показання потерпілого, а саме, що патруль поліції був направлений до селища ОСОБА_18 на підставі телефонного повідомлення з причини насильницьких дій щодо нього. По прибуттю працівник поліції відібрав пояснення у заявника подій ОСОБА_13 , який розповів про обставини справи.
Апеляційним судом також встановлено, що потерпілий у заяві про злочин та під час допиту на досудовому слідстві зазначав, що пістолетом йому погрожував ОСОБА_7 , який в подальшому залишив його на столі. А коли у кабінеті нікого не було, він звільнився від липкої стрічки взяв пістолету руки та коли у кабінет зайшов обвинувачений, він наставив на нього пістолет.
ОСОБА_7 налякався та почав втікати, а потерпілий його наздоганяти. Пізніше, потерпілий видав вказаний пістолет працівникам поліції.
Вказане підтверджується офіційним записом Служби кримінальної поліції та розслідування обласного управління Мєльник, поліції Чеської Республіки від 04.09.2007 р, згідно з яким пістолет патрулю передав потерпілий та пояснив, що йому вдалось роззброїти одного із нападників.
Висновком експерта в галузі балістики від 01.10.2007 р. (а.к.п.129-130 т.2) підтверджено те, що пістолет марки «Blow Magnum F92», калібру 9мм РАК є дієздатною експансивною зброєю ,з якої можна стріляти. Дана зброя відповідно до Зак. №119/2002 відноситься між зброєю категорії «D», тобто вона є у вільному продажу дієздатним повнолітнім особам. Також, у вказаному висновку зазначено, що 8 штук бойових патронів, наявних в обоймі, являються німецького виробництва, марки Wadiе, калібр 9 мм РА та повністю дієздатні. Всі патрони були вистріляні при перевірці.
Також, в матеріалах справи наявний протокол про видачу (відібраної) речі від 04.09.2007 р. (а.к.п.99 т.2), згідно з яким в обвинуваченого ОСОБА_7 вилучено бензинову запальничку «Zippo», серії «J», вир. 2002 р. Вказана річ, важлива для кримінального провадження, про зникнення якої повідомляв потерпілий під час його допиту по даній справі.

Доводи апелянта з приводу того, що у випадку належності потерплому вищевказаної запальнички, тоді б в обвинуваченого був би склад злочину крадіжка, є необгрутованими та нічим не підтвердженні.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника щодо сумнівності та необ`єктивності рішень районного суду в Мєльнику від 24.06.2009 р. та обласного суду в Празі від 09.09.2009 р. щодо засудження ОСОБА_14 .
Колегією судів встановлено, що в матеріалах справи наявне рішення районного суду м. Мєльника від 24.06.2009 р. (а.к.п.104-109 т.4) щодо обвинуваченого ОСОБА_14 . За вказаним рішенням він визнаний винуватим та засуджений за фізичне насильство та вимагання зізнатися у злочині потерпілим, яке мало місце 03.09.2007 р. з 17:30-21:40 год. в офісі ТОВ DALEX TRADE в селі Дріжінов 16, район Мельник. Також вказаним рішенням встановлено що насильницькі дії по відношенню до потерпілого, вчиненні ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_19 .
Дане рішення було залишено без змін рішенням обласного суду м. Праги від 09.09.2009 р. (а.к.п.110-112 т.4), тобто воно набрало законної сили, а тому сумніватися у його необ`єктивності колегія суддів не знаходить.
Не заслуговують на увагу доводи захисника обвинуваченого з приводу порушення судом права обвинуваченого на перехресний допит з потерпілим та свідком під час судового розгляду, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 наполягали на їх допиті під час судового розгляду.
Крім того, районним судом вживалися заходи щодо виклику потерпілого ОСОБА_13 для участі у судовому розгляді через Міністерство Юстиції, в тому числі і в режимі відеоконференції із залученням перекладача.
Однак, Міністерством Юстиції Словацької Республіки дане доручення було повернуто без виконання через відсутність потерпілого за адресою проживання та неможливістю встановлення його місцезнаходження.
А тому апеляційний суд прийшов до висновку, що місцевий суд обґрунтовано розглянув справу за відсутності потерпілого, відповідно до ст.56 КПК України та ч.2 ст.73 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка ратифікована Україною 10.11.1994 року.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районним судом вживалися процесуальні заходи щодо виклику та явки свідка ОСОБА_16 до суду,однак встановити місце його знаходження не представилось можливим.
Не заслуговують на увагу посилання захисника на те, що постановою слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 22.10.2009 р. було закрито кримінальну справу щодо ОСОБА_16 за відсутністю у його діях складу злочину, оскільки такі обставини жодним чином не вказують на те, що ОСОБА_7 є невинуватим у скоєному.
Одночасно апеляційним судом встановлено, що кримінальна справа щодо ОСОБА_7 була отримана із Чеської Республіки в порядку перейняття та прийнята до провадження слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області 31.08.2009 р., який в подальшому направив її за підслідністю до Чернівецького УМВС.
Досудове розслідування по даній справі тривалий час здійснювалось за правилами КПК України в редакції 1960 року, а з прийняттям КПК України в ред. 2012 року були внесені відомості про злочин до ЄРДР та провадження здійснювалось за цим процесуальним законом.
Пунктом 8 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції 2012 року передбачено, що допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Згідно ч.2 ст. 598 КПК України відомості, які містяться в матеріалах, отриманих до перейняття кримінального провадження відповідним органом іншої держави на її території та згідно з її законодавством, можуть бути визнані допустимими під час судового розгляду в Україні, якщо це не порушує засад судочинства, передбачених Конституцією України та цим Кодексом, і вони не отримані з порушенням прав людини і основоположних свобод. Не потребують легалізації відомості, визнані судом допустимими.
Таким чином, суд першої інстанції правильно посилався у вироку на докази, в тому числі протокол заяви про кримінальний злочин, протокол допиту ОСОБА_13 , оскільки вони були отримані до набрання чинності КПК України 2012 року.
В зв`язку з чим, доводи захисника обвинуваченого про недопустимість цих доказів є безпідставними.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, який дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст.146 КК України. і його дії за вказаними статтями кримінального закону кваліфіковані вірно, з чим і погоджується колегія суддів.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

При цьому, згідно зі змістом пунктів 3 та 5 частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості та 10 років у разі вчинення нею тяжкого злочину.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять п`ять років та десять років і у вказаному кримінальному провадженні з урахуванням вчинення злочину, подія якого припадає на 03 вересня 2007 року, закінчилися 03 вересня 2012 року та 03 вересня 2017 року, а вирок щодо ОСОБА_7 проголошено 15 січня 2019 року.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі частини 5 статті 74 КК України.

За таких обставин апеляційний суд зобов`язаний звільнити особу від призначеного покарання за частиною 2 статті 146 КК України та ч.2 ст.127 КК України на підставі частини 5 статті 74 КК України та, відповідно до ст.408 КПК України, змінити вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.49, 74 КК України, статтями 376 ч.2, 405,407,408,409,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 127, ч.2 ст.146 КК України змінити.
Звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за ч.2 ст.127 та ч.2 ст.146 КК України на підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_1
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )
(20.01.2021р. дата засвідчення копії)