УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника ТОВ «Ріо Фін» адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ТОВ «Ріо Фін» про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001087 від 24.09.2015,
У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ТОВ «Ріо Фін», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001087 від 24.09.2015, а саме квартири АДРЕСА_1 , зі скасуванням заборони користування та розпорядження нею.
У клопотанні заявник зазначає, що на теперішній час відпала потреба в подальшому арешті майна, оскільки ТОВ «Ріо Фін» є добросовісним набувачем права вимоги та набув права іпотекодержателя на нерухоме майно, зокрема і на зазначену квартиру, яка не відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, та не може бути використана як доказ у кримінальному провадженні, слідчі або процесуальні дії відносно майна, попереднього власника та ТОВ «Ріо Фін» не проводились, про підозру попередньому власнику або службовим особам вказаного товариства, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001087 від 24.09.2015, не повідомлялось, у зв`язку з цим, представник ТОВ «Ріо Фін» просить скасувати такий арешт.

У судовому засіданні представник ТОВ «Ріо Фін» - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав.
Прокурор в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку сторін, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, прокурорами прокуратури міста Києва здійснюється процесуальне керівництво в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001087 від 24.09.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 2 ст. 368-4, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема за фактом заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шахрайським шляхом із використанням підроблених документів.

При цьому в ході досудового розслідування досліджуються обставини відчуження вказаного об`єкту нерухомості, який є спірним майном і на який ТОВ «Ріо Фін» набуло права власності на підставі іпотечного застереження.

Далі, як встановлено слідчим суддею, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку (станом на момент накладення арешту) було зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , із забороною останньому розпоряджатися та користуватися нею, при цьому такий арешт накладений з метою забезпечення збереження зазначеного майна як речового доказу.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, незважаючи на те, що слідчим суддею вживались заходи щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0001087 від 24.09.2015, на день розгляду клопотання вказані матеріали до суду надано не було, а прокурор в судове засідання не з`явився, отже жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які б вказували на необхідність у подальшому застосуванні відповідних процесуальних заходів щодо зазначеного майна, не надав.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя вважає що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження нею, викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності із завданням кримінального провадження, оскільки на поточний момент не встановлено жодного переконливого доказу, який би свідчив про можливу причетність власників (володільців) зазначеного майна до кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на переконання слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо наведеного об`єкту нерухомості на даний час є необґрунтованими.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ТОВ «Ріо Фін», про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016, в рамках кримінального провадження №0001087 від 24.09.2015, на квартиру АДРЕСА_1 , зі скасуванням заборони користування та розпорядження цим майном.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1