Справа № 447/2393/19
Провадження № 1-кп/456/160/2020
УХВАЛА

судового засідання

31 липня 2020 року місто Стрий

Колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_7 , -

встановив:

З Апеляційного суду Львівської області до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000155 від 16.04.2018р.
Ухвалою колегії суддів від 04 червня 2020 року
ОСОБА_4 , було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , закінчується 02 серпня 2020 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , оскільки вказаний запобіжний захід є найбільш доцільним на даному етапі судового розгляду, ризики передбачені ст..177 КПК України залишилися. Обвинуваченому ОСОБА_4 , інкримінується кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п?ятнадцяти років з конфіскацією майна. Наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Так, у разі визнання винуватим ОСОБА_4 йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п?ятнадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу з позбавленням волі; відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі відсутність в нього утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, а отже законного джерела доходу. Зважаючи на наведене, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, він може незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, зміни показів, що підтверджується характером і способом вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , заперечив вимоги прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив, що він перебуває під вартою 16 місяців і нічого не зроблено по справі, свідки не з?являються. Як особа, яка перебуває під вартою він має право на негайний розгляд справи. Суд повинен обґрунтовувати ухвалу про продовження строку запобіжного заходу однак, він цього не робить.. Тримання під вартою унеможливлює його звільнення. Прокурор до своїх клопотань нічого не додає. Прокурор не довів жодного ризику його переховування, а відтак просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора

Захисник в судовому засіданні вказав, що обвинувачений виголосив хорошу промову і повністю підтримує його позицію.

Суд, заслухавши думку прокурора, який просить продовжити строк тримання під вартою до двох місяців, обвинуваченого та захисника, які заперечили у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили відмовити у задоволенні даного клопотання, потерпіла настоює на задоволенні клопотання прокурора, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження так і не вправі оцінювати покази свідків, які не допитані, без оцінки доказів в сукупності. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст..177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, по справі не допитані свідки тому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави враховуючи норми ч.4 ст.183 КПК України, так як злочин вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити строк тримання під вартою на шістдесят діб - з 31 липня 2020 року до 28 вересня 2020 року.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , захиснику та скерувати начальнику Львівського УВП №19 УДПтС України у Львівській області для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3