Номер провадження: 11-кп/813/908/20
Номер справи місцевого суду: 514/576/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 29 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000080 від 22 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_13 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.06.1999 року Тарутинським районним судом Одеської області за ст.17 ч.1 ст.140 КК України до виправних робіт строком 1 рік з утриманням 10% від заробітної платні;
- 03.04.2001 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 3 років 4 місяців 23 днів позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 07.02.2007 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч.1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;
- 29.04.2010 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 12.08.2015 року Тарутинським районним судом Одеської області за ст.395 КК України до 3 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ст.395 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 29 травня 2018 року ОСОБА_13 визнаний винувати у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ст.395 КК України та йому призначено покарання:
-за ст.395 КК України - у виді арешту на 6 місяців;
-за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на 3 роки;
-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 5 років.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на 5 років.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_13 зарахований строк його тримання під вартою з 07 березня 2017 року по 10 квітня 2017 року.
Вирішено питання з цивільним позовом, судовими витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком суду встановлено, що 06 червня 2016 року ОСОБА_13 , перебуваючи під адміністративним наглядом в Тарутинському ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, діючи навмисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин і дозволу органу внутрішніх справ, залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виїхавши за межі Тарутинського району Одеської області до м. Ізмаїл Одеської області, де перебував до 20 лютого 2017, тим самим самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Крім того, ОСОБА_13 , будучи засудженим 29 квітня 2010 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, судимість якого не знята і не погашена в законному порядку, в період з 01 по 15 січня 2017 року, точної дати в ході здійснення досудового розслідування встановити не надалось можливим, близько 15:00 години, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з будинку співмешканки, ОСОБА_14 , розташованого по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу викрав кутову шліфувальну машину моделі «Saturn» зеленого кольору, яка належить останній, вартістю 400 грн. Після цього ОСОБА_13 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, наприкінці січня 2017 року, точної дати в ході здійснення досудового розслідування встановити не надалось можливим, близько 04:00 години ранку, ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали грошові кошти в сумі 33 000 грн., що належать ОСОБА_16 . Після виконання вказаних дій з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду у розмірі 33000 гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просив дати повторну оцінку доказам у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_13 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, змінити вирок суду відносно ОСОБА_13 на підставі ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання за ст.395; ч.2 ст.185 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд визнав доведеними обставини, які безпосереднього не досліджував.

Захисник зазначив, що протокол огляду місця події від 22.02.2017 року та протокол слідчого експерименту від 07.03.2017 року отримані у порушення порядку встановленого КПК України, у зв`язку з чим є недопустимими доказами, оскільки огляд місця події був проведений до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, а дата складання протоколу слідчого експерименту різниться з датою проведення слідчої дії, яка вказана в описовій частині.

Крім того, захисник просив апеляційний суд дослідити протокол огляду місця події з додатками від 22.02.2017 року, протокол слідчого експерименту від 07.03.2017 року з додатками.

Обвинувачений ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі вирок відносно нього переглянути та прийняти відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він не вчиняв викрадення з будинку потерпілого ОСОБА_17 грошових коштів у розмірі 33000 гривень, а зізнавальні показання надавав під неправомірним тиском працівників поліції.

Щодо вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_13 зазначив, що з потерпілою вони були співмешканцями, майно їй повернуто та вона жодних претензій до нього не має.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 підтримав вимоги його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_18 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів передбачених ст.395; ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення зазначених злочинів, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник в апеляційних скаргах не погоджувалися з доведеністю вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.185 КК України, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, дослідивши оскаржуваний вирок, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Так, відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що здійснювала досудове розслідування та проводила за участі ОСОБА_13 слідчий експеримент в присутності двох понятих, під час якого він детально розповів обставини вчинення злочину та показав місце у будинку ОСОБА_17 , з якого здійснив крадіжку. Під час досудового розслідування вказував, що спільно з ОСОБА_15 викрав у ОСОБА_17 , 22 тис. грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що була понятою під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 та зазначила, що ОСОБА_13 добровільно розповів обставини викрадення ним грошових коштів у ОСОБА_17 , під час здійснення слідчого експерименту здійснювалась фото-фіксація та підтвердила відповідність фотозображень у фототаблиці до протоколу слідчого експерименту;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що доглядала за потерпілим ОСОБА_17 та він повідомив, що у нього зникли 33 тис. грн., з яких 22 тис. були купюрами номіналом по 500 грн. Коли проводився слідчий експеримент вона була вдома у ОСОБА_17 , та бачила як ОСОБА_13 розповідав обставини вчинення ним злочину та показував місце, з якого викрав грошові кошти. Також свідок зазначила, що ОСОБА_17 погано чує;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що до його магазину зайшов чоловік, який був недбало одягнений під оком був синець, зовні схожий на обвинуваченого ОСОБА_13 , який придбав телефон та розрахувався купюрами номіналом по 500 гривень.

- протоколом огляду місця події від 22.02.2017 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого, з 13 год. 00 хв. по 13 год. 40 хв. проведено огляд домоволодіння будинку АДРЕСА_3 , під час огляду якого у спальній кімнаті, на дерев`яному столі серед інших речей виявлено гаманець коричневого кольору, який на момент огляду був порожній (Т.1 а.к.п.196-202);

- протоколом огляду місця події від 05.03.2017 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого, з 09 год. 10 хв. по 09 год. 40 хв. проведено огляд приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , під час огляду якого, на підвіконні виявлено прозорий пакет в якому знаходяться коробка від мобільного телефону «Fly», зарядний пристрій, чорного кольору до вказаного мобільного телефону, флеш-карта « GOOD RAMAdapter» 4 GB, навушники до мобільного телефону, тримач для сім-карти оператора «Київстар», товарний чек №331 від 31.01.2017 року магазин «Техномир» (Т.1 а.к.п.203-211);

- протоколом огляду предмету від 05.03.2017 року, відповідно до якого, з 16 год. 00 хв. по 16 год. 40 хв. проведено огляд коробки білого кольору від мобільного телефону «Fly», зарядний пристрій, чорного кольору до вказаного мобільного телефону, флеш-карта «GOOD RAMAdapter» 4 GB, яка є неушкодженою, навушники до мобільного телефону, тримач для сім-карти оператора «Київстар» номер НОМЕР_1 , картонна коробка, яка слугує тримачем для карти пам`яті «GOOD RAMAdapter» 4 GB, а також ціна «119 грн.» (Т.1 а.к.п.212);

- протоколом слідчого експерименту з фототаблицями до нього, відповідно до якого, з 08 год. 20 хв. по 09 год. 44 хв. в ході проведення якого ОСОБА_13 детально розповів обставини вчинення крадіжки грошових коштів у ОСОБА_17 та показав місце у будинку з якого здійснив крадіжку (Т.1 а.к.п. 221-225).

Під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту були повторно досліджені: протокол огляду місця події з додатками від 22.02.2017 року, протокол слідчого експерименту від 07.03.2017 року з додатками.

Захисник у своїй апеляційній скарзі стверджував, що огляд місця події від 22.02.2017 року був проведений у порушення порядку встановленого КПК України, оскільки заборонено проведення будь-яких слідчих дій до внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Апеляційний суд, дослідивши витяг з ЄРДР за №0000081 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відомості про який були внесені 22 лютого 2017 року о 16 год. 34 хв., вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Разом з тим, зі змісту протоколу огляду місця події від 22.02.2017 року, а саме огляд домоволодіння будинку АДРЕСА_3 був проведений з 13 год. 00 хв. по 13 год. 40 хв.

Апеляційний суд звертає увагу, що після проведення огляду місця події та до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР пройшло менше трьох годин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що відомості про вчинення злочину були внесені до ЄРДР невідкладно, у той же день, в який був проведений огляд місця події, у зв`язку з чим вважає необґрунтованими твердження захисника про те, що протокол огляду місця події від 22.02.2017 року є недопустимим доказом.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі захисник зазначив, що протокол слідчого експерименту від 07.03.2017 року з фототаблицями є недопустимим доказом, оскільки дата складання протоколу різниться з датою проведення слідчої дії, яка вказана в описовій частині.

В свою чергу, апеляційний суд, дослідивши протокол слідчого експерименту від 07.03.2017 року з фототаблицями дійшов висновку, що слідчим у протоколі допущена описка, оскільки так слідчий зазначив дату народження ОСОБА_13 12.04.2017 року замість 12.04.1981 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що допущена слідчим описка при складанні протоколу слідчого експерименту від 07.03.2017 року, не є підставою для визнання вказаного доказу недопустимим, у розумінні ст.86 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах кримінального проводження відсутні данні які б давали підстави вважати, що при проведенні слідчого експерименту слідчим були вчиненні діяння, якими були б порушенні права чи свободи ОСОБА_13 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_13 до визнання своєї винуватості у вчиненні злочину передбаченому ч.3 ст. 185 КК України.

На думку апеляційного суду, твердження обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_13 під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції неодноразово змінював свої показання щодо обставин інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.185 КК України. Зокрема, в своїх показаннях ОСОБА_13 зазначав про те, що грошові кошти у розмірі 11 000 гривень йому позичив ОСОБА_15 .

Однак, як вбачається зі змісту оскарженого вироку засуджений ОСОБА_15 , заперечив факт позичання обвинуваченому ОСОБА_13 11 тис. грн. та надав суду показання про те, що він спільно з ОСОБА_13 викрав з житла ОСОБА_17 33 тис. грн., які вони поділили навпіл.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_13 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Щодо тверджень ОСОБА_23 про те, що визнавальні показання він надавав під тиском працівників поліції, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

З метою перевірки доводів ОСОБА_23 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування Одеським апеляційним судом була постановлена ухвала, якою Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві було доручено провести досудове розслідування за заявою ОСОБА_23 .

З Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві на адресу Одеського апеляційного суду була направлена копія постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР ОСОБА_24 , кримінальне провадження №0000406 від 30.05.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України закрито на підставі п.2. ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області складу такого кримінального правопорушення.

Також слідчий у своїй постанові зазначив, що будь-яких даних, які б вказували на перевищення влади або службових повноважень працівниками Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, наявності ознак насильства або погрози застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування в ході здійснення досудового розслідування не здобуто.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_13 став стверджувати про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування лише під час апеляційного розгляду, при цьому під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції з будь-якими скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_13 не звертався.

За таких обставин апеляційний суд вважає неспроможними твердження обвинуваченого ОСОБА_13 про застосування до нього працівниками поліції Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого та поведінку в судовому засіданні, його незадовільну характеристику за місцем проживання, який не працює, не має легального заробітку та міцних соціальних зв`язків, що створює передумови для подальшої злочинної діяльності.
Суд першої інстанції визнав обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 за вчинення злочину, передбаченого ст.395 КК України - рецидив злочину.
Обставиною яка обтяжує покарання ОСОБА_13 , за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України - вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 судом не встановлені.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_23 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, а також встановлених обставин вчинених обвинуваченим ОСОБА_13 злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність у обвинуваченого не знятої та не погашеної судимості, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_13 вчинив злочини під час перебування під адміністративним наглядом, встановленим постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 06.06.2016 року, строком на 12 місяців.

Згідно характеристики заступника голови Ярової сільської ради Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характеризується виключно з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, влаштовував скандали в стані алкогольного сп`яніння в громадських місцях.

Крім того, відповідно до висновку Тарутинського районного сектору з питань пробації від 24.01.2018 року, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 є дуже високим та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_13 , будучи особою працездатного віку, ніде не працював та суспільно-корисною працею не займався, постійного законного джерела прибутку не мав, що і стало підґрунтям для вчинення корисливих злочинів.

На думку апеляційного суду, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_13 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд зазначає, що попри відсутність претензій потерпілої ОСОБА_14 до обвинуваченого, злочин вчинений ОСОБА_13 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини. Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначене ОСОБА_13 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_13 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 29 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000080 від 22 лютого 2017 року, яким ОСОБА_13 засуджений за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ст.395 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4