У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянув апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2020 року, якою задоволено клопотання про арешт майна та накладено арешт з позбавленням права на відчуження торгового павільйону, який був виявлений в ході проведення огляду місця події 04.08.2020р. за адресою: АДРЕСА_1 .
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права користуватись, розпоряджатись та відчужувати вказане майна.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт
майна та накладено арешт з позбавленням права на відчуження торгового павільйону, який був виявлений в ході проведення огляду місця події 04.08.2020р. за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру,40/1.

провадження № 11-сс/812/783/20 слідчий суддя : ОСОБА_7
категорія: оскарж.ухвали с/с доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.

Не оспорюючи обґрунтованість рішення слідчого судді в частині накладення арешту на майно, прокурор вважає, що слідчим суддею не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення, незважаючи на наявність достатніх доказів, що свідчать про незаконність розміщення та реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає ухвалу не обґрунтованою в частині відмови у задоволенні вимоги про заборону користування майном.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

08.10.2020р. до слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , про арешт майна, виявленого в ході огляду місця події 04.08.2020 за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи часткове зазначене клопотання слідчий суддя зазначив, що
надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Вказав про те, що вважає необґрунтованим необхідність позбавлення права користування майном.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд прийшов до наступного.
Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя дотримався даних вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим доведено, що дане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та має суттєве значення для кримінального провадження, так як є об`єктом кримінально протиправних дій.
З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на дане майно, а саме на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстроване за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою перешкоджання перереєстрації (відчуження) права власності на вказане майно, яке необхідно арештувати з метою подальшого забезпечення його збереження як речового доказу.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, яка зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й розумність та співрозмірність обмеження права власності та відповідно до обставин, задоволено клопотання, крім вимоги про заборону користуватися та розпоряджатися майном з зазначенням, що такий вид обтяження є передчасним.
На думку колегії суддів, прокурором та органом досудового слідства не доведено та не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні, як заборона користування майном.
Крім того, не містять матеріали провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
З огляду на наведене, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстави для її скасування відсутні.
Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2020 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: