Справа № 496/1712/20
Провадження № 1-кп/496/331/20
У Х В А Л А

13 жовтня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Біляївським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Прокурором до суду було подано клопотання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.
В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання про застосування запобіжного заходу підтримав, просив його задовольнити, так як ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КПК України, який відповідно до КПК України є тяжким злочином, а також у зв`язку з наявністю ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора у зв`язку з тим, що на його думку клопотання прокурора є необґрунтованим, ризики не доведені. Обвинуваченому не має сенсу переховуватись, оскільки він вину визнає, речові докази повернув та відшкодував матеріальну шкоду, тому захисник обвинуваченого просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави у розмірі 32000 грн.
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 до суду надійшла заява в якій він просив провести судове засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 без його участі.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого адвоката.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок / справа Letellier проти France/.
Доцільність обрання перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений не одружений, офіційно не працює, відомостей щодо зареєстрованого або постійного місця проживання суду не надано, що в сукупності свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, не має постійного стабільного доходу, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає, що клопотання про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд звертає увагу, що обставини які можуть вважатись судом як істотні для обрання більш м`якого на час прийняття рішення суду не надані, і судовим розглядом не встановлені, а посилання захисника обвинуваченого на те, що за обвинуваченого можуть внести заставу родичі не підтверджуються жодними доказами, тому суд приходить до висновку про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту або обвинуваченим не надані, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину та ризики, які на даний час не перестали існувати, скоїв злочин за ч. 3 ст. 185 КК України у період, коли Біляївським районним судом Одеської області відносно нього розглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою, що виключає застосування відносно ОСОБА_4 застави.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-316, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені усного клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді мінімального розміру застави відмовити.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити.
Обрати обвинуваченому - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме з 13 жовтня 2020 року до 11 грудня 2020 року включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 16 жовтня 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1