Справа № 159/1687/20 Провадження №11-кп/802/550/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шубівка Кагарлицького району Київської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що має судимості: 1) 05.10.2006 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, і на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання строком на 3 роки. 31 березня 2009 умовне засудження скасоване та направлено в місця позбавлення волі строком на 5 років, який був звільнений 31.03.2014 року по відбуттю покарання; 2) 03.04.2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплачений 28.08.2019 року,

засуджено за ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто 03.02.2020 року.

Цивільний позов в даному провадженні задоволено. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради 3607 грн. 38 коп. витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої від злочину.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 8441 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, що в загальній сумі становить 1497 грн. 69 коп.

У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 02 лютого 2020 року близько 20 год. 20 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , під час конфлікту, який виник з останньою під час спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, взявши кухонний ніж, зайшов до спальної кімнати, в якій перебувала потерпіла, та в ході суперечки умисно наніс їй один удар вказаним кухонним ножем у живіт. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної стінки з пошкодженням тонкої кишки та розвитком гемоперитонеуму, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом при призначенні покарання належним чином не було враховано тих обставин, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, детально і послідовно розповів усі обставини кримінального правопорушення, а також визнав в повному обсязі цивільний позов. При цьому, обвинувачений усвідомив значення і протиправність своїх дій. Зазначає і про те, що тяжких наслідків від скоєного не наступило, а потерпіла просила суд застосувати до обвинуваченого мінімальну міру покарання. Вважає, що дані обставини є пом`якшуючими обставинами покарання в розумінні ст.66 КК України. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши обвинуваченому мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості.

Проте такі його доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване судове рішення в оскаржуваній його частині вказаній нормі кримінального процесуального права відповідає.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс визнання вини у скоєному та щире каяття, а до обтяжуючих покарання обставин, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинений ним злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії тяжких злочинів, спосіб і знаряддя його вчинення, наслідки від його вчинення, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також дані про його особу, зокрема те, що він раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я особи, за що й відбував покарання реально, новий злочин вчинив при двох обтяжуючих покарання обставинах, і добровільно не відшкодував заподіяну шкоду.

Враховано було і той факт, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, будь-якої допомоги їй не надав.

Правильно також врахував суд і думку потерпілої ОСОБА_9 , яка вважала, що обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність, однак в мінімальній межах закону.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в межах ближче до мінімальної міри, а саме - строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення мінімальної міри покарання, передбаченої ч.1 ст.121 КК України, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду, і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді