Провадження №11-кп/824/69/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
29 жовтня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Никитівського районного суду м. Горлівка Донецької області від 19.05.2011 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого на підставі ст.75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 2 роки; вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 21.11.2012 року за ч.1 ст.112, ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ст.ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнений 13.08.2015 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 3 місяці 4 дні; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.05.2018 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, від відбування якого звільнений 14.08.2018 року по відбуттю строку,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст.121 КК України, та призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією майна;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нова Некрасівка, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст.121 КК України, та призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна,
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, 20.09.2018 року, приблизно о 00:00 год., ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_9 , перебуваючи на території парку імені Тараса Шевченка, розташованого за адресою: м. Київ, перехрестя вул. Л. Толстого та вул. Терещенківська, побачили раніше невідомого їм хлопця, яким виявився неповнолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в руках тримав свій телефон марки «Xiomi Redmi 5 Plus», вартістю 7000 грн. Вступивши в злочинну змову з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 вирішили прослідкувати за неповнолітнім ОСОБА_13 , з метою здійснення розбійного нападу на нього, для заволодіння майном останнього.
Peaлiзовyючи свій спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, діючи, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 підійшли до неповнолітнього ОСОБА_13 , та одразу ж, без будь-яких на те пояснень, ОСОБА_9 , наніс один удар лівою рукою в область тулуба неповнолітньому ОСОБА_13 та після удару, вихопив із рук останнього його мобільний телефон. Після зазначених дій ОСОБА_9 , неповнолітній ОСОБА_13 почав бігти в сторону будинку № 25, по вулиці Льва Толстого в м. Києві. Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу направленого на напад з метою заволодінням чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , побігли за ОСОБА_13 . Наздогнавши ОСОБА_13 біля входу до підвального приміщення будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 навмисно, протиправно штовхнув ОСОБА_13 , від чого той впав на підлогу підвального приміщення. Продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел направлений на вчинення розбійного нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_13 , який лежав, та умисно, протиправно наніс останньому один удар своєю ногою в область лівої тім`яної-скроневої ділянки голови, тобто до потерпілого було застосоване насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_13 отримав комплекс закритої черепно-мозкової травми, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Після цього, у такий спосіб подолавши опір неповнолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, з метою заволодінням чужим майном, обшукав кишені неповнолітнього ОСОБА_13 та заволодів гаманцем чорного кольору, в якому знаходилися грошові кошти у розмірі 104 грн. В свою чергу ОСОБА_9 , з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу, усвідомлюючи, що діє спільно, за попередньою змовою, з твердим наміром у будь який спосіб отримати результат вчинення розбійного нападу, стояв поруч з ОСОБА_8 і спостерігав за його діями, фактично по умовчанню погоджуючись з ними, та спостерігав за обстановкою навколо і бачив та реально оцінював критичний стан і положення, в якому знаходився потерпілий.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заволодівши майном неповнолітнього ОСОБА_13 , з місця події втекли та разом розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали матеріального збитку неповнолітньому ОСОБА_13 на загальну суму 7104 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким змінити кваліфікацію інкримінованого йому злочину на ч.2 ст.186 КК України та об`єктивно призначити покарання з врахуванням всіх обставин кримінального провадження та пом`якшуючих обставин (щире каяття, активна допомога слідству).
Вважає, що вирок суду є необґрунтованим, оскільки у нього існують сумніви щодо неупередженості, незалежності, непідкупності та чесності суду І-ї інстанції.
Вказує, що місцевий суд під час ухвалення вироку не врахував усі обставини кримінального провадження; відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України; не перевірено доводи обвинуваченого на свій захист, не враховано його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, активну допомогу слідству у розкритті цього злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду І-ї інстанції та ухвалити новий вирок, яким змінити кваліфікацію злочину на ч.2 ст.186 КК України.
Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.
Вказує, що суд першої інстанції визнав допустимими його покази, отримані стороною обвинувачення з порушенням кримінального процесуального законодавства.
Зазначає, що він не домовлявся з ОСОБА_8 заподіювати тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, не заподіював їх сам та не бачив як такі ушкодження заподіював ОСОБА_8 , в тому числі він не бачив як останній штовхав потерпілого, перед тим як він опинився на сходах у підвалі. Тяжкі тілесні ушкодження були отримані потерпілим внаслідок його самостійного падіння, що він вважає нещасним випадком. Він сам викликав швидку допомогу.
Стверджує, що на досудовому слідстві на нього чинився психологічний тиск з боку слідчих, про що він повідомляв прокурора у письмовій заяві. Крім того, під час проведення слідчого експерименту він казав те, що йому говорив слідчий. Така процесуальна дія проводилась за відсутності захисника. Натомість, суд під час винесення вироку не врахував ці обставини.
Вважає помилковими висновки суду про те, що неузгодженість їх показів з обвинуваченим ОСОБА_8 з приводу того, де був знайдений гаманець потерпілого з грошовими коштами та виявлена перепустка потерпілого, свідчить про те, що вони обшукували потерпілого після його падіння у підвальне приміщення та діяли за попередньою змовою, спрямованою на вчинення розбою, при цьому один з них, усвідомлюючи критичний стан потерпілого, спостерігав за нанесенням іншим обвинуваченим тілесних ушкоджень.
Крім того, суд І-ї інстанції під час винесення вироку не врахував його покази про те, що він не заподіював тяжких тілесних ушкоджень потерпілому; ту обставину, що експерту для проведення експертизи був наданий протокол огляду місця події від 08.10.2018 року зі змінами, а не первинний протокол огляду місця події від 20.09.2018 року; те, що свідок ОСОБА_14 змінив свої покази.
Також зазначає, що суд І-ї інстанції незаконно відмовив у клопотанні про визнання недопустимим доказу - показів свідка ОСОБА_15 , який надавав суду неправдиві покази щодо часу та місця його затримання, а також інших обставин його подальшого допиту та особистого обшуку, який проводився без понятих.
Вважає, що сторона обвинувачення не довела належними і допустимими доказами наявність у нього умислу на вчинення розбою та умисного заподіяння тілесних ушкоджень потерпілого, які в подальшому призвели до його смерті.
Крім того, ОСОБА_9 просить при призначенні йому покарання врахувати як пом`якшуючі обставини його співпрацю зі слідством, вчиненням ним злочину вперше, відшкодування ним збитків та ту обставину, що він викликав швидку медичну допомогу, коли виявив критичний стан потерпілого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши йому покарання в межах санкції вказаної статті КК України. Крім того просить дослідити в судовому засіданні апеляційної інстанції докази.
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що суд І-ї інстанції надав неналежну оцінку доказам, наданим стороною обвинувачення, визнавши останні допустимими. Висновки суду не ґрунтуються на обставинах, встановлених судом, а оцінка доказів здійснена неповно.
Сторона захисту не погоджується з висновком суду про визнання належними та допустимими доказами покази свідка ОСОБА_15 , оскільки ця особа є оперуповноваженим Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві; він не був безпосереднім свідком обставин вчинення кримінальних правопорушень, а зазначені ним обставини, як він сам показав у суді І-ї інстанції, грунтуються на поясненнях ОСОБА_9 . Ці покази є фактично показаннями з чужих слів та повинні бути досліджені та оцінені саме з позиції вимог ст.97 КПК України. Вважає цей доказ недопустимим та таким, що повинен бути виключеним судом І-ї інстанції. Крім того, вказаний доказ не відкривався стороні захисту ні на стадії досудового розслідування ні на стадії судового розгляду.
Суд І-ї інстанції залишив поза увагою стан алкогольного сп`яніння померлого ОСОБА_13 . Під час ухвалення вироку судом досліджено картку виїзду швидкої медичної допомоги №277 від 20.09.2019 року, в якій в п.23 міститься позначка 1, яка відповідає стану алкогольного сп`яніння. Проте цьому письмовому доказу не надано належної оцінки.
Вважає, покази свідка ОСОБА_14 недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи.
Місцевим судом також не надано належної оцінки протоколу огляду місця події від 08.10.2018 року (а.с.33 т.3) та фототаблиці до нього (а.с.21 т.3), за яким оглянуто напівпідвальне приміщення, в якому було знайдено потерпілого ОСОБА_13 , і де саме, за версією прокурора та позиції суду І-ї інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, а саме удар ногою в область лівої тімяної-скроневої ділянки голови, хоча такий доказ має суттєве значення для встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення.
Не перевірялась належним чином версія слідства щодо можливості нанесення тілесного ушкодження іншим обвинуваченим.
Вважає, що висновок експерта №112/2178/2 від 30.10.2018 року (т.3 а.с.61), як суд І-ї інстанції поклав в основу вироку, ґрунтується на припущеннях, враховуючи, що допитаний в суді експерт не зміг пояснити чим він саме керувався під час складання такого висновку. Такий письмовий доказ не передбачає обставин та нормативів, які б давали підстави експерту робити зазначені в ньому висновки.
Вказує, що суд І-ї інстанції залишив поза увагою всі доводи сторони захисту з приводу доказів та умислу обвинуваченого.
Обов`язок доводити вину ОСОБА_8 покладається на сторону обвинувачення, яка в даному випадку не довела належними та допустимими доказами наявність умислу в діях ОСОБА_8 на вчинення розбійного нападу та нанесення тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким змінити кваліфікацію злочину на ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті. Також захисник просить викликати та допитати в якості свідка слідчої дії ОСОБА_16 .
Вважає вироку суду незаконним та необґрунтованим, а висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність; призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Під час ухвалення вироку суд І-ї інстанції не врахував покази обвинуваченого щодо його не визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях; щодо упередженості слідчих на досудовому розслідуванні, здійснення на нього психологічного тиску та порушення права на захист. Також судом не було враховано те, що ОСОБА_9 звертався з цього приводу до прокурора, який жодним чином на таку заяву не відреагував. Вирок суду ґрунтується на припущеннях.
Звертає увагу суду на те, що частина доказів, покладених судом в обґрунтування вироку, не були підтверджені у судовому засіданні, та були отримані під час досудового розслідування з порушенням діючого кримінального процесуального законодавства.
Зокрема, покази свідка ОСОБА_15 щодо показань ОСОБА_9 , наданих йому під час кримінального провадження, є недопустимим доказом у справі, оскільки є показаннями з чужих слів. Покази ОСОБА_9 , надані під час проведення слідчого експерименту 22.09.2018 року, також є недопустимим доказом, оскільки як вбачається з відеозапису цієї слідчого дії, ОСОБА_9 , який на той час набув статусу підозрюваного, не було роз`яснено положення ст.63 Конституції України. а натомість роз`яснялись положення ст.67 КПК України як свідку злочину. Під час пред`явлення підозри ОСОБА_9 та проведення вказаного слідчого експерименту він не був забезпечений належним захисником. Адвокат ОСОБА_11 , який проставив свій підпис у протоколі (т.3 а.с.209-213, 221-225) в силу конфлікту інтересів, як захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , не міг одночасно здійснювати захист ОСОБА_9 .
Крім того, суд безпідставно поклав в основу вироку покази свідка ОСОБА_14 , який змінив їх під час допиту в суді І-ї інстанції.
Вважає, що висновок експерта ОСОБА_17 , як і його покази, надані в суді є суперечливими. Висновок є припущенням експерта.
Суд І-ї інстанції не врахував положення ст.ст.19 та 62 Конституції України, на ґрунті припущень визнав ОСОБА_9 винним у тому, чого він не робив.
Також захисник вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_9 не враховано його співпрацю зі слідством, вчиненням ним злочину вперше, відшкодування ним збитків та ту обставину, що він викликав швидку медичну допомогу, коли виявив критичний стан потерпілого
Вислухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників в обґрунтування поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний
із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Відповідно до абз. 3 п. 10 вказаної постанови, якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за частиною четвертою статті 187 чи статтею 189 КК і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав. В своїх свідченнях відмітив, що разом з ОСОБА_18 побачили хлопця, який дивився в телефон, і був у нетверезому стані. Оскільки ОСОБА_19 винен був йому гроші в сумі 700 грн., сказав, що шукай де хочеш але поверни, можеш телефон забрати у хлопця. ОСОБА_20 підійшов до хлопця, штовхнув його і вихопив телефон, а він у цей час стояв на відстані біля 3-4 метрів від них. Хлопець почав тікати і впав в яму. Він потерпілого не наздоганяв. Він спустився до нього, присвітив ліхтарем і відмітив, що той дихає і лежить лицем догори. Не обшукував його. На сходах побачив гаманець і забрав. Потерпілому удари не наносив. Попереднього зговору між ними не було. Пізніше телефон потерпілого здали в ломбард, гроші поділили, з врахуванням боргу.
Обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав, зазначив, що 20.09.2018 року зустрівся з ОСОБА_21 в районі вул. Хрещатик та разом направилися в бік залізничного вокзалу. Десь приблизно біля 24.00 годин, неподалік парку наздогнали ОСОБА_22 . Спочатку пройшли повз нього наперед. Потім ОСОБА_23 запропонував у цього хлопця забрати телефон, на що він погодився. Вони повернулися, і він підійшов до хлопця, штовхнув його та розвернув до себе, після чого вирвав телефон у нього з руки та кинувся тікати, а ОСОБА_23 був поряд. Бачив, що хлопець тікає, а ОСОБА_23 біжить за ним. Бачив силует потерпілого, який забіг ніби у якісь двері до підвалу. Коли підійшов, то ОСОБА_24 був внизу, це ніби вхід в підвал. Однак, що той там робив, не бачив. Запитав його, що він там робить, на що той відповів, що шукає телефон. Повідомив, що телефон він забрав. Внизу він чув хрип. Не бачив, чи ОСОБА_23 наносив удари потерпілому, однак він в той час до потерпілого не спускався. Біля входу в підвал побачив гаманець, який підняв і віддав ОСОБА_25 . Вирішили телефон реалізувати, що і зробили на залізничному вокзалі, виручивши 2700 гривень, які розділили. ОСОБА_23 запевняв, що усе буде нормально з хлопцем і він самостійно піде додому. Однак він йому не повірив і повернувся до місця, де впав потерпілий. Внизу чув хрипіння, спустився і присвітив. Потерпілий лежав на спині, обличчя синюватого кольору. Визнає лише факт вчинення грабежу.
Протирічливі та неузгоджені показання обвинувачених щодо обставин заволодіння майном потерпілого та отримання ним тілесних ушкоджень, які привели до смерті, зокрема свідчення ОСОБА_26 з приводу того, що він лише вчинив грабіж і не застосовував насильство до потерпілого, показання ОСОБА_27 , з приводу того, що тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, а той отримав пошкодження від падіння, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема висновком експерта, показаннями свідків.
Так, в обґрунтування вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд ОСОБА_28 -ї інстанції правомірно послався у вироку на покази свідка ОСОБА_15 , який в своїх свідченнях відмітив, що є оперативним працівником поліції. Було орієнтування та фото АрешкінаТ., як особи, яка підозрюється у вчиненні злочину. 22.09.2018 року в магазині «Фуршет» побачив ОСОБА_26 , та прослідував за ним. Коли той вийшов з трамваю, підійшов до нього, показав посвідчення, представився, повідомив, що він підозрюється у вчинені злочину, доставив у райвідділ. ОСОБА_19 розповідав, що разом з ОСОБА_8 помітили незнайомого хлопця, який був у нетверезому стані та вирішили забрати у нього телефон. ОСОБА_19 вдарив потерпілого, вихопив телефон і втік. Хлопець почав тікати, ОСОБА_23 побіг за ним. Коли повернувся, то побачив, що хлопець лежить у підвалі, ОСОБА_24 зверху і ніби наносить удари та щось шукав. На сходах побачив гаманець, в якому було 104 грн. Пізніше телефон заклали в ломбард на залізничному вокзалі, а гроші поділили.
Свідок ОСОБА_14 показав, що 19.09.2019 року разом з ОСОБА_29 ввечері дивилися футбол на виставковому центрі. Коли сіли в метро, так сталося, що заблукали і розійшлися. П`яними не були. ОСОБА_30 трохи пізніше зателефонував сам і сказав, що за ним причепилися двоє невідомих, був дуже схвильований, більше не телефонував. Свідок ОСОБА_31 , який працює оцінювачем-експертом у ломбарді, повідомив, що 20 вересня 2018 року, до нього прийшли дві особи, в яких впізнає обвинувачених, і принесли телефон «Xiomi Redmi 5 Plus».
Свідок ОСОБА_32 , яка працює в центрі екстреної медичної допомоги, в своїх свідченнях відмітила, що 20.09.2018 року перебувала на чергуванні. Отримали виклик біля 04.00 год. Коли прибули на місце по вул. Толстого, в напівпідвальному приміщенні, на сходах, головою вниз, а ноги до верху, на спині, без свідомості лежав молодий чоловік, поруч нього, точніше наверху, десь 1 метр від спуску до підвалу, була перепустка в гуртожиток. Відчувався запах алкоголю. При огляді, на дотик визначили, що є деформація і гематома в задній частині голови.
Згідно довідки ПТ «АЙ ТІ Ломбард», мобільний телефон «Xiomi Redmi 5 Plus» закладали до ломбарду 20.09.2018 року, особа за даними ОСОБА_33 , та в додаток надано диск з копією відеозапису.
Як видно з протоколу огляду диску, який наданий в додаток до вищезазначеної довідки, 20.09.2018 року о 01 год. 26 хв. в ломбарді «Скарбниця» з`являються особи чоловічої статі, схожі на ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , та ще одна особа і вчиняються дії, пов`язані з здачею предмета, схожого на телефон. Зазначений диск, який був визнаний речовим доказом, був переглянутий в ході судового засідання.
В ході судового засідання суду першої інстанції також було досліджено протокол огляду диску та безпосередньо переглянуто диск, з записом з камер відеоспостереження, на яких зафіксовано переміщення потерпілого та обвинувачених перед вчиненням розбійного нападу, з якого чітко видно, що обвинувачені тривалий час, цілеспрямовано переслідують потерпілого.
Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та в сукупності достатніми для визнання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватими, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України поза розумним сумнівом.
Підстав для перекваліфікації дій обвинувачених на ч. 2 ст. 186 КК України, на що вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, твердження сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Всупереч доводам апеляційних скарг, свідок ОСОБА_15 був допитаний в суді першої інстанції у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу України, а тому підстави для визнання його показань недопустимим доказом відсутні.
Також є необгрунтованими твердження захисників про недостовірність показань свідка ОСОБА_14 , оскільки вони узгоджуються та кореспондуються з іншими дослідженими судом доказами у справі.
Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження не встановлено достатніх даних вважати висновок судовомедичної експертизи № 112/2178/2 недопустимим доказом, на що вказують апелянти, оскільки судово-медична експертиза проведена у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.
Досліджений висновок експертизи № 112/2178/2 від 30.10.2018 складений з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 101, 102 КПК України, містить в собі докладні описи проведених досліджень, зроблений за їх результатом висновок, та обгрунтовані відповіді на поставлені запитання, які грунтуються на відомостях, які сприймалися експертом безпосередньо, та які стали відомі під час дослідження матеріалів.
Крім того, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_17 з приводу складеного ним висновку № 112/2178/2 зазначив, що повністю підтверджує викладені ним висновки щодо наявності ушкоджень на тілі потерпілого, механізму їх утворення та причин смерті потерпілого ОСОБА_13 .
Що стосується доводів апеляційних скарг про перебування потерпілого ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння, то дана обставина також була предметом дослідження суду першої інстанції та належним чином оцінена.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 про порушення права на захист та психологічний тиск на обвинуваченого під час слідчого експерименту, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки з протоколу слідчого експерименту від 22 вересня 2018 року вбачається, що його було проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_9 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, зазначений слідчий експеримент було проведено за участю захисника ОСОБА_11 , проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 209-213).
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини вчинення та суспільну небезпеку, наслідки, які настали, в результаті вчинення обвинуваченими злочину у вигляді смерті потерпілого, дані, що характеризують особу кожного обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначено покарання за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано враховано роль кожного обвинуваченого та ступінь участі у вчиненні злочину, їх поведінку як під час та після вчинення злочину, зокрема повернення ОСОБА_9 та повідомлення поліції про знайдення непритомного чоловіка, а також, особу потерпілого, який був неповнолітнім.
Підстав вважати призначене покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_34 явно несправедливим через суворість апеляційний суд не вбачає.
Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_34 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.
Ухваламоже бути оскарженав касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: