ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3078/20 Справа № 208/1705/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003398 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року ОСОБА_7 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 період часу з березня 2015 року по 23 травня 2017 року, більш точної дати та часу під час слідства не встановлено, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення вимог п.1.12 глави 1 розділу V «Правил безпеки систем газопостачання», затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 285 від 15.05.2015 року, згідно якого:
«З метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 метри з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються:
- обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово;
- складування матеріалів і устаткування, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт, садіння дерев, улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових»,
та в порушення п. 3 розділу 4 «Охороні зони газорозподільної системи» Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 згідно якого:
«З метою забезпечення безпечної експлуатації газорозподільних мереж встановлюються охоронні зони вздовж газопроводів низького тиску - у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 2 метрах від осі газопроводу по обидві боки»,
самовільно зайняла земельну ділянку (розмістивши металеву тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності з написом «Фірмова крамниця «Українські ковбаси»), площею 0,0009 га, що знаходиться за адресою: м. Кам`янське, вулиці Мурахтова, в районі будинку № 61 по проспекту Свободи (магазин «АТБ»), яка розташована в охоронній зоні розподільчого підземного газопроводу низького тиску діаметром 273.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати, провадження закрити, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої закінчились 23 травня 2020 року, чого судом першої інстанції при призначенні покарання враховано не було.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
За вимогами ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_7 засуджено за злочин, який вчинений в період часу з березня 2015 року по 23 травня 2017 року.
Санкція ч. 2 ст. 197-1 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років.
Таким чином, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України закінчились 23 травня 2020 року.
Вищевказаних положень чинного законодавства при призначенні покарання, суд першої інстанції, не врахував, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не прийняв до уваги, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту і що відповідно до КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції та закриття провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 197-1 КК України із звільненням останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 197-1 КК України скасувати.
Провадження відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 197-1 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4