Справа № 404/3726/16-к
Номер провадження 1-кп/404/677/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0006865 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, працюючого директором ПрАТ «Весна», проживаючого по АДРЕСА_1 ,

яке змінено прокурором, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке згідно з ч.3 ст.338 КПК України підтримується потерпілою за ч.1 ст.296 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

27.07.2015 року близько 10 год. 27 хв. ОСОБА_3 перебував в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда по вул.Габдрахманова, 7 у м.Кропивницькому, а саме, в коридорі другого поверху, де очікував продовження судового засідання. У цей час у ОСОБА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній. Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 , діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нанесення тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_6 та наніс останній один удар долонею лівої руки в область лівої частини обличчя.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 згідно з висновком судового медичного експерта №1031 від 27.07.2015 року тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій вилицевій ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що із потерпілою ОСОБА_6 перебуває у неприязних стосунках, яка згідно з документами, які навіть можуть бути сфальсифікованими, була дружиною його батька. 27.07.2015 року після 10 год. він знаходився у іншому судовому засіданні в Кіровському районному судді м. Кіровограда в якості обвинуваченого, обвинувачення в якому ОСОБА_6 намагалась сфабрикувати як і у цьому кримінальному провадженні, принижувала його у судовому засіданні, але головуючий суддя на це не реагував. Через це він зробив ОСОБА_6 зауваження. Далі суд оголосив перерву, щоб потерпіла ОСОБА_6 заспокоїлась. Виходячи у коридор, ОСОБА_6 вдарила його, продовжуючи принижувати його самого та його матір. Він сказав їй зупинитись, на що ОСОБА_6 почала плюватись та бити його ногами. Коли вони вийшли з кабінету у коридор, прокурор ОСОБА_8 сидів на стільці за спиною ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_9 дивився у іншу сторону, а адвокат ОСОБА_10 збоку слідкував за цим конфліктом і чув усі приниження ОСОБА_6 на його адресу. На відеозаписі чітко видно, що він нікого не бив, а удар було нанесено йому ногою ОСОБА_6 . Доводи про те, що він її душив, також неправдиві, оскільки його руки біля шиї ОСОБА_6 були дві секунди. Він її не чіпав і ОСОБА_6 у подальшому не поводить себе так, наче їй завдали удар. ОСОБА_6 плюнула йому в лице, на що він простягнув в її сторону руку, на що вона, думаючи, що він її ударить, відсахнулася назад і ударила його ногою. Звідки у неї на щоці з`явився синець, невідомо, його міг нанести їй інший чоловік, а висновок експертизи було сфальсифіковано.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, його вина доводиться дослідженими судом такими доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , згідно з якими 27.07.2015 року під час судового засідання у іншому кримінальному провадженні під головуванням судді Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_11 , де вона була потерпілою, підсудний ОСОБА_3 порушував дисципліну, не давав можливості їй надавати пояснення. Судом було оголошено перерву і надано можливість адвокату ОСОБА_12 заспокоїти свого клієнта, ще раз роз`яснити йому його права та обов`язки. У коридор суду з усіх учасників судового засідання вона вийшла останньою. У цей час там знаходились ОСОБА_3 , адвокати ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , та прокурор ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_3 ображав її та плюнув їй в обличчя. Вона просила його заспокоїтись і поводити себе пристойно, не вживати нецензурну лексику, на що він підійшов і схопив її за шию. Відчуваючи небезпеку, вона попросила його зупинитись, після чого він, відпустивши її шию, вдарив її правою рукою по лівій щоці. Після вказаного випадку одразу було викликано працівників поліції, але ОСОБА_3 з суду втік, судове засідання далі не продовжилось. Після нападу на неї ОСОБА_3 вона звернулася до бюро судово-медичної експертизи, де на її тілі було виявлено крововиливи, відчувалася біль та декілька днів вона ходила із синцем на щоці. Вона підтримує обвинувачення стосовно ОСОБА_3 і за ч.1 ст.125 КК України, і за ч.1 ст.296 КК України;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , згідно з якими він в липні 2015 року як прокурор підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, у якому потерпілою була ОСОБА_6 . Зранку 27.07.2015 року в судовому засіданні під головуванням судді Кіровського районного суду м. Кіровограда м. Кіровограда ОСОБА_11 , що проводилося у залі судового засідання на другому поверсі у приміщенні суду по вул.Габдрахманова, 7 у м.Кропивницькому, під час допиту потерпілої виникла суперечка між нею та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим судом було оголошено перерву, щоб заспокоїлися учасники судового провадження, які з`явилися у судове засідання. Коли всі вийшли із зали судового засідання до коридору, він сів на лавку біля столу, потерпіла ОСОБА_6 сперлася на стіл (за пів метра від нього), представник потерпілої ОСОБА_9 стояв біля стіни навпроти нього, ОСОБА_3 знаходився ближче до стіни, захисник ОСОБА_10 знаходився ближче до сходів на перший поверх, інших осіб у коридорі не було. У цей час продовжилася суперечка на підвищених тонах між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Чи висловлювався хтось нецензурною лайкою, він не пам`ятає. Під час суперечки ОСОБА_3 наблизився до потерплої, плюнув їй в обличчя та наніс один удар долонею руки в обличчя, після чого ОСОБА_6 почала плакати, до них підійшов ОСОБА_9 заспокоїти їх, ОСОБА_6 підняла галас та викликала працівників поліції. Конкретний зміст образ, які висловлювали ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в сторону один одного, він не пам`ятає. На його думку дії ОСОБА_3 були спричинені особистим конфліктом із потерпілою ОСОБА_6 та не мали хуліганських мотивів. Зазначив, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , в якому він брав участь як прокурор та було оголошено перерву, ним було змінено обвинувачення на ч.1 ст.126 КК України, та у подальшому кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно з якими 27.07.2015 року за його участю в якості захисника ОСОБА_3 під головуванням судді ОСОБА_11 проводилося судове засідання у Кіровському районному суді м.Кіровграда у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні іншого кримінального правопорушення. Під час допиту потерпіла ОСОБА_6 почала висловлювати образи особистого характеру в сторону ОСОБА_3 , з приводу чого останній зробив зауваження. Коли суд по справі оголосив перерву в судовому засіданні через 10-15 хвилин після початку судового розгляду, щоб заспокоїлися учасники судового засідання, всі вийшли із зали судових засідань у коридор. Надалі ОСОБА_6 за словами ОСОБА_3 (саме він цього не бачив) вдарила останнього ногою по нозі, між ними виникла словесна суперечка.

У подальшому ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , нахилився до неї та щось сказав. У цей момент ОСОБА_6 намагалася плюнути в сторону ОСОБА_3 , на що останній затулився рукою, а ОСОБА_6 відразу почала кричати, що її душать та вбивають, викликала працівників поліції. Будь-яких дій з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 з боку ОСОБА_3 він не бачив, так як і не бачив будь-яких тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої. Свідками цієї події також стали інші учасники процесу: представник потерпілої ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_8 , який сидів на лавці, інших осіб в коридорі на другому поверсі в приміщенні суду не було. Він у цей час знаходився біля проходу на міжсходовому майданчику, ОСОБА_6 сиділа на столі, та коли ОСОБА_3 підійшов до останньої, він знаходився за спиною останнього. У приміщенні суду і ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 висловлювалися нецензурною лайкою, сварка була галасливою, проте не агресивною. Сприяла виникненню вказаної сварки саме ОСОБА_6 , яка почала ображати ОСОБА_3 ще в судовому засіданні. На його думку виникла ситуація не мала ознак хуліганських дій, зі сторони ОСОБА_3 не було жодних дій з метою привернення будь-чиєї уваги, відбулася звичайна сварка учасників процесу;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , згідно з якими він 27.07.2015 року брав участь як представник потерплої ОСОБА_6 у іншому судовому засіданні по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_3 , що відбувалося на другому поверсі у приміщенні Кіровського районного суду м.Кіровограда по вул.Гадбрахманова, 7 у м.Кропивницькому. Під час вказаного судового засідання між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у яких були неприязні відносини, виник конфлікт, у зв`язку з чим суд зупинив розгляд справи та запропонував усім вийти в коридор та заспокоїтися. Після цього в коридор вийшла потерпіла ОСОБА_6 , він, після нього захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_3 . У зв`язку з вказаним порядком виходу із приміщення зали судового засідання, на його думку потерпіла ОСОБА_6 не мала можливості нанести удар у ногу обвинуваченому ОСОБА_3 . У коридорі ОСОБА_6 стала спиною до столу, він стояв збоку на відстані приблизно 1 метру від неї, навпроти біля стіни стояв ОСОБА_3 . У цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 знову виникла конфліктна ситуація, що саме сказала ОСОБА_6 в сторону ОСОБА_3 він не пам`ятає, але бачив як ОСОБА_3 підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та правою долонею наніс їй удар в обличчя, який був схожий на сильний поштовх. ОСОБА_10 сказав ОСОБА_3 : «Денис, для чого це потрібно?». У подальшому було викликано чергового з першого поверху та працівників поліції.

На той момент він не бачив інших людей у коридорі. Під час сварки і потерпіла ОСОБА_6 , і обвинувачений ОСОБА_3 висловлювали образливі слова один до одного.

У подальшому, враховуючи інтереси сім`ї, ОСОБА_6 написала заяву про відмову від обвинувачення, у зв`язку з чим головуючим по справі було закрито кримінальне провадження;

- заявою ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 27.07.2015 року приблизно о 10 год. 20 хв. у коридорі на другому поверсі приміщення Кіровського районного суду м.Кіровограда під час перерви в судовому засіданні зухвало та цинічно ображав її, кричав та, зокрема, вдарив в обличчя (т.1 а.п.20);

- протоколом огляду місця події від 27.07.2015 року, відповідно до якого оглянуто місце вчинення злочину - приміщення Кіровського районного суду м.Кіровограда по вул.Габдрахманова, 7 у м.Кіровограді (т.1 а.п.21);

- висновком судового медичного експерта №1031 від 27.07.2015 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій вилицевій ділянці, яке утворилось від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами) в строк, вказаний в постанові, тобто 27.07.2015 року близько 10 год. 20 хв., та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; вказане пошкодження не викликало розладу здоров`я та не могло утворитись при падінні з положення стоячи (т.1 а.п.27);

- відеозаписом із камер спостереження, які встановлені у коридорі Кіровського районного суду м.Кіровограда, за 27.07.2015 року, оптичний диск із яким вилучено відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей від 29.07.2015 року, оглянуто та визнано речовим доказом, переглянуто у судовому засіданні, відповідно до якого о 10 год. 27 хв. зафіксовано як ОСОБА_3 , за відсутності будь-якої загрози для нього, з власної ініціативи підійшов до ОСОБА_6 та наніс останній, із врахуванням взятих до уваги судом доказів, один удар долонею лівої руки в область лівої частини обличчя (т.1 а.п.31-34, 35, 36, 37).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, надані сторонами, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та доведеною вину ОСОБА_3 у скоєнні умисного легкого тілесного ушкодження, кваліфікуючи вказані дії за ч.1 ст.125 КК України.
При цьому згідно з вимогами ч.3 ст.337 КПК України суд враховує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
Згідно з ч.3 ст.338 КПК України якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором змінено обвинувачення ОСОБА_3 та кваліфікацію його дій з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України (т.3 а.п.1-3). Потерпіла ОСОБА_6 , скориставшись своїм правом, визначеним ч.3 ст.338 КПК України, за участю представника, який згідно з вимогами ч.4 ст.58 КПК України користується процесуальним правами потерпілого, підтримала обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, вказуючи на те, що також підтримує обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.
При цьому суд враховує те, що ОСОБА_3 стороною обвинувачення обґрунтовано змінено обвинувачення з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України, а вина ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується дослідженими доказами, виходячи з такого.
Долучений до матеріалів кримінального провадження відеозапис події, достовірність якого не оспорювалася сторонами, безумовно вказує на те, що ОСОБА_3 , без будь-яких дій з боку ОСОБА_6 на його адресу, з власної ініціативи підходить до останньої 27.07.2015 року о 10 год. 27 хв. та під час спілкування з ОСОБА_6 вчиняє різкий рух лівої руки в область лівої сторони обличчя потерпілої, від чого обличчя останньої різко відхиляється назад у праву сторону.
На переконання суду в сукупності з висновком судового медичного експерта, показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 та заяви останньої, долучений відеозапис безумовно вказує на те, що ОСОБА_3 за обставин, вказаних в зміненому прокурором обвинуваченні, спричинив потерпілій умисне легке тілесне ушкодження. Вказані докази, зважаючи на об`єктивність відеозапису та висновків експерта, спростовують доводи сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_3 про невинність обвинуваченого і непричетність до вчинення злочину. Зацікавленість свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у притягненні ОСОБА_3 до відповідальності, які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, у справі відсутня та не встановлена.
Заява ОСОБА_3 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , яка ображала його особисто та його сім`ю, намагалася вчинити бійку, нанесла йому удар, спричинила фізичний біль та тілесні ушкодження (т.1 а.п.121), на яку неодноразово посилався ОСОБА_3 у судовому засіданні як на підставу його виправдання, не спростовує раніше вказаних встановлених фактичних обставин, оскільки є його твердженням, спрямованим на власний захист, який спростовує долучений відеозапис та досліджені докази, взяті до уваги судом. Також доводи обвинуваченого про те, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 в деталях, які стосуються порядку виходу в коридор суду після судового засідання, обставин події в коридорі суду не узгоджуються між собою, не спростовують самого факту, який підлягає доведенню, згідно з яким обвинувачений наніс потерпілій удар, від якого остання отримала легкі тілесні ушкодження, який підтвердив кожен із них. При цьому суд враховує, що після події до часу допиту свідків і потерпілої сплинув значний проміжок часу, показання останніх є послідовними та узгоджуються щодо обставин самого факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які підтверджуються долученим відеозаписом.

Не спростовують вказаних обставин і інші доводи обвинуваченого, зокрема про те, що він не хапав потерпілу за шию, про що вказує потерпіла (зазначаючи, що обвинувачений зробив ці дії перед нанесенням їй удару), посилаючись на відеозапис, оскільки встановлення цих обставин виходить за межі висунутого обвинувачення, в межах якого суд зобов`язаний розглядати кримінальне провадження. Також не спростовують висунуте обвинувачення твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6 спричиняла йому тілесні ушкодження, оскільки відеозапис події, зміст якого не оспорюється сторонами, безумовно підтверджує те, що безпосередньо до події, протягом не менше 40 секунд, про що наявний відеозапис, потерпіла не вчиняла будь-яких агресивних фізичних дій відносно обвинуваченого. Водночас обвинувачений самостійно підійшов до потерпілої та, із врахуванням сукупності досліджених доказів, наніс їй удар, зазначений у зміненому обвинуваченні, від якого потерпіла захищалася.

Враховуючи сукупність раніше вказаних доказів, які узгоджуються між собою, не беруться судом до уваги доводи обвинуваченого про можливу неправдивість висновків судового медичного експерта, показань свідків, взятих до уваги судом, як такі, що є не обґрунтованими припущеннями. При цьому сам факт проведення судової медичної експертизи у день події не може спростовувати самої події та вказує про те, ще досудове розслідування було одразу розпочато.

Таким чином, визнавши доведеним факт спричинення обвинуваченим потерпілій умисних легких тілесних ушкоджень, суд вважає обґрунтованою зміну прокурором обвинувачення ОСОБА_3 на ч.1 ст.125 КК України та безпідставним обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, яке підтримується потерпілою та її представником, виходячи з такого.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямування умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувались погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Суд констатує, що хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Наведені висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №288/1158/16-к.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

З показань обвинуваченого, потерпілої та свідків встановлено та учасниками судового провадження не оспорюється, що між потерпілою та обвинуваченим протягом тривалого періоду існували особисті неприязні стосунки. Досліджені докази вказують на те, що саме у зв`язку із цим під час суттєвого ускладнення конфлікту обвинувачений наніс потерпілій удар в приміщенні суду, від якого остання отримала легке тілесне ушкодження. Під час нанесення удару були відсутні сторонні особи, які не брали участі в судовому засіданні, графік та режим роботи суду не порушувався. Відтак, такі дії обвинуваченого суд не може кваліфікувати як хуліганство лише з тих підстав, що злочин вчинено у приміщенні Кіровського районного суду м.Кіровограда. Також нанесення одного удару потерпілій обвинуваченим не може оцінюватися як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, оскільки після нанесення вказаного удару, останній після цього інших дій, які б свідчили про наявність мотивів явної неповаги до суспільства, не вчиняв. Відтак, суд вважає обґрунтованою зміну прокурором обвинувачення з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

З огляду на викладене, враховуючи також те, що потерпіла та її представник під час судового розгляду особисто безпосередньо у суді робили неодноразові заяви про підтримання обвинувачення у цій справі і за ч.1 ст.125 КК України, зважаючи на правові позиції у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року по справах №404/6160/16-к та від 03.07.2019 року №288/1158/16-к щодо можливості підтримання обвинувачення як потерпілим, так і його представником у разі зміни прокурором обвинувачення, аналізуючи сукупність доказів, взятих судом до уваги, суд знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини кримінального провадження, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за встановлених судом фактичних обставин.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, ОСОБА_3 вчинив умисне та закінчене кримінальне правопорушення, характеризується позитивно, працює, осудний, одружений, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Водночас, зважаючи на положення ч.5 ст.74 КК України, згідно з якими особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, враховуючи вимоги пункту 1 ч.1 ст.49 КК України, висновки щодо застосування норм права у сталій практиці Верховного Суду (справа №729/1480/13-к постанова від 10.04.2018 року, справа №335/5288/15-к постанова від 01.11.2018 року), оскільки від часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, минуло більше 2 років і давність не була перервана чи обґрунтовано зупинена, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від покарання за вказане кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому суд керується тим, що ОСОБА_3 під час судового розгляду заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому звільняє його від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.
На підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Залучений як речовий доказ оптичний диск (т.1 а.п.37) - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1