печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного постановами в рамках кримінального провадження №0000358, -

ВСТАНОВИВ:
11.12.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного постановами в рамках кримінального провадження №0000358.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що в рамках кримінального провадження №0000358, постановами від 16.05.2011, 17.05.2011, 13.09.2011, 20.06.2011 слідчим прокуратури м. Києва було накладено арешти на нерухоме майно,проте, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , ухвалою прокурора прокуратури сектору Буюкань мун. Кишинів, юридичного радника 1-го рангу ОСОБА_6 від 29.04.2015 звільнено від кримінальної відповідальності, тому на думку адвоката, відпала потреба в арешті.

Окрім цього, адвокат зазначив, що арешт було накладено на майно власником якого є ОСОБА_4 , яка не має відношення до кримінального провадження.

В судове засідання представник заявника не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву адвокатом про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримав.

Прокурор/слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду було подано заперечення, в яких прокурор зазначив, що факт накладення арешту, жодним чином не впливає на здійснення господарської діяльності вказаного суб`єкта господарювання, а лише застосовується як захід забезпечення кримінального провадження, оскільки відсутність накладення арешту на майно на даному етапі досудового розслідування несе собою ризик відчуження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ст. 3 КПК України 1960 року, ст. 5 КПК України). За загальним правилом, якщо інше не передбачено перехідними положеннями, після набуття відповідними змінами чинності підлягають застосуванню нові процесуальні норми, незалежно від того, коли було розпочато провадження у справі.

Арешт на майно був накладений постановами ще у 2011 році постановами слідчого прокуратури міста Києва, під час дії КПК України у редакції 1960 року.

Представник заявника звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту 11.12.2020, тобто під час дії КПК України, що набрав чинності 20.11.2012 року, у той час, як арешт на майно накладено на час дії КПК України 1960 року.

У судовому провадженні, яке здійснюється відповідно до КПК України 1960 року, при надходженні від учасників процесу клопотань, зокрема щодо арешту майна, суд має керуватися положеннями КПК України 1960 року.

Положення розділу ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року не уповноважують суд розглядати скарги та перевіряти правильність процесуальних рішень (дій) органу дізнання, слідчого, прокурора, у тому числі щодо накладення арешту на майно, що були вчиненні ними та звернуті до виконання у відповідності до положень КПК України 1960 року.

Відповідно до п. 9 розділу ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Кримінальним процесуальним Кодексом України 1960 року був встановлений вичерпний перелік процесуальних рішень органу дізнання, слідчого чи прокурора, які могли бути самостійно оскаржені до суду на стадії досудового слідства, постанова про накладення арешту на майно до таких процесуальних рішень не відносилася.

Основними способами захисту прав за КПК України 1960 року визначено оскарження рішення слідчого (прокурора) про арешт майна до суду (ст. ст. 234, 236 КПК України 1960 року); оскарження арешту прокурору (ст. 235 КПК України 1960 року). Прокуратура у порядку нагляду має обов`язок та повноваження скасовувати рішення слідчого.

Главою 22 КПК України 1960 року передбачено, що у судовому порядку клопотання про скасування арешту на майно може бути розглянуте судом лише під час попереднього судового розгляду або розгляду справи по суті.

За наявності передбачених законодавством підстав необхідно користуватися правом на судове оскарження постанови про порушення кримінальної справи (стаття 236-7 КПК України). У разі скасування судом постанови про порушення кримінальної справи та набуття відповідною постановою суду законної сили, всі постанови слідчого про арешт майна втрачають силу, а вилучене майно підлягає поверненню законним володільцям (стаття 326-8 КПК України 1960 року).

Окрім цього, слідчий суддя з матеріалів клопотання вбачає, що стороною звернення надана інформація про стан кримінального провадження станом на 2015 рік, відсутні постанови, якими накладався арешт, тобто адвокат при зверненні до суду не надав актуальної інформації щодо кримінального провадження та належних доказів в обґрунтування своєї позиції.

Частиною 6 статті 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З врахуванням зазначених обставин, слідчий суддя пришов до висновку, про відмову у задоволенні клопотання у відповідності до ч. 4 ст. 307 КПК України, у зв`язку з тим, що воно станом на день розгляду скарги виходить за площину повноважень слідчого судді та є неконкретизованим.

Керуючись КПК України 1960 року, КПК України 2012 року, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного постановами в рамках кримінального провадження №0000358 відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1