Справа № 347/1669/19
Провадження № 11-кп/4808/372/20
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника -адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000242 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 та процесуального прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.

10.06.2019 року, близько 05.00 годин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-несправним транспортним засобом марки Аudi А-4 на іноземній реєстрації, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухався автодорогою місцевого значення у с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області у напрямку с.Рожнів Косівського району Івано-Франківської області. На час руху у салоні вказаного автомобіля знаходилась пасажирка ОСОБА_11 . Проїжджаючи населеним пунктом с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області, не дотримуючись вимог Правил дорожнього руху, ОСОБА_8 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, на заокругленій ділянці дороги, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги на узбіччя, внаслідок чого відбулось його перекидання, в результаті якого пасажирка ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.

При цьому, водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1, в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 31.4, у відповідності до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.1. Гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, пасажирка автомобіля, ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинно-мозкової травми із вибуховим переломом L 3 (третього поперекового) хребця та дужки L 3, забій поперекового відділу спинного мозку із поперековою мієлопатією, нижнім парапарезом, що відповідно до висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Не погодившись з вироком суду потерпіла ОСОБА_11 та прокурор Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Потерпіла ОСОБА_11 просила вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2020 року скасувати у зв`язку з м`якістю покарання та частковим задоволенням цивільного позову. Обрати для ОСОБА_8 максимальну кару, передбачену санкцією ч.1 ст. 286 КК України та в повній мірі задовільнити стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Вважає, що до обвинуваченого не могла бути застосована така м`яка міра покарання, так як він формально, словесно визнав свою вину у скоєнні злочину, а не щиро розкаявся у вчиненому. Відшкодував спричинену матеріальну шкоду тільки після того, як вона пред`явила позов і слухання по справі підходили до завершення, а моральну шкоду, за перенесені нею страждання, взагалі не відшкодував.

На думку потерпілої, дії обвинуваченого частково були навмисними, оскільки він сів за кермо транспортного засобу, достовірно знаючи про несправність гальмівної системи. Крім того, ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона особисто бачила вживання ним алкоголю, але орган досудового розслідування чомусь не встановив цієї обставини.

Звертає увагу, що за наслідками скоєного злочину їй пошкоджено хребет, який зараз тримається на металевих гвинтах і невідомо які наслідки цього ушкодження на майбутнє. Тільки через рік після проведеної операції їй буде знято металічна підтримка хребта і проведено ще не менше одного оперативного втручання. Внаслідок вказаного ушкодження перенесла значну фізичну біль, моральні страждання і на даний час відчуває часті різкі болі в ділянці спини. Вважає, що суд не об`єктивно оцінив перенесені нею страждання на суму меншу ніж 100000 грн.

Прокурор Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_12 просив скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення в частині призначення ОСОБА_8 покарання. Вказує, що судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину. На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання, у зв`язку з несправедливою м`якістю, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу апеляційних скарг прокурора та потерпілої, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

- прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, з таких підстав.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора і потерпілої на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягається вперше. Окрім того, суд враховує повне відшкодування обвинуваченим заподіяних потерпілій матеріальних збитків та понесених нею витрат на правову допомогу. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення і під час розгляду провадження не було встановлено достатніх доказів, які давали суду першої інстанції можливість встановити, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги потерпілої щодо необґрунтованого часткового задоволення її цивільного позову.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі не враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала ОСОБА_11 , ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень у вигляді пошкодження хребта, який зараз тримається на металевих гвинтах, обставини їх спричинення, стан здоров`я потерпілої, її переживання з приводу заподіяних ушкоджень, справедливість та реальність позовних вимог. Зокрема те, що у зв`язку із отриманими травмами потерпіла пройшла тривалий період лікування та реабілітації, не могла нормально пересуватися, потребувала сторонньої допомоги, що істотно ускладнило її повсякденне життя та порушило нормальні соціальні зв`язки, а також те, що їй має бути проведено ще не менше однієї операції для зняття металічної підтримки хребта

В ході апеляційного розгляду встановлено обставини та підстави для задоволення цивільного позову потерпілої щодо стягнення моральної шкоди, які підтверджуються матеріалами провадження, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та виною обвинуваченого в її заподіянні.

З урахуванням зазначених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілій ОСОБА_11 , тривалість лікування, колегія суддів вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з ОСОБА_8 , підлягає збільшенню, проте не в повному обсязі, зазначеному потерпілою в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі. На думку колегії суддів, з обвинуваченого необхідно стягнути на користь потерпілої 30000 (тридцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди. Ця сума є більш адекватною глибині душевних та фізичних страждань потерпілої, завданих злочином.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, вирок суду змінити в частині відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу процесуального прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В решті вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5