Справа № 520/2557/17
Провадження № 1-кп/947/619/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2020 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0005469 від 31.12.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ Миколаївської області, росіянин, громадянин України, який не має постійного місця проживання та реєстрації, офіційно не працевлаштований, з неповною загальною середньою освітою, неодружений, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_9 , який мешкає в м.Одесі без визначеного місця проживання і реєстрації у непридатних для прожиття покинутих приміщеннях, має видимі захворювання опорно-рухового апарату, які зовнішньо сприймаються як тремтіння кінцівок, обмеження їх руху, користування милицями тощо. Зі слів обвинуваченого він ніколи до лікувальних закладів не звертався, бо не має реєстрації і грошей для сплати медичних послуг та досліджень, відповідного лікування не проходив, медичного обстеження для встановлення групи інвалідності не здійснював, будь-яких медичних документів щодо стану свого здоров`я він не має.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №263 від 03.01.2018 ОСОБА_9 хворіє на полінаркоманію, наслідком якої є токсична енцефалопатія з екстрапірамідними порушеннями, мозжечковою атаксією та нижнім параперезом (з переважним ураженням правої нижньої кінцівки) з грубим порушенням статики і ходьби (т.2 а.с.42-47).

В ніч з 29.12.2016 на 30.12.2016 ОСОБА_9 разом із знайомим йому ОСОБА_14 перебував за місцем тимчасового їх мешкання у покинутому приміщенні пральні військової частини № НОМЕР_1 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_9 і ОСОБА_14 на ґрунті ревнощів останнього виник конфлікт. При цьому ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,74? згідно акту судово-медичного дослідження №42/4178 від 04.01.2017 т.1 а.с.155), в період часу з 02:30 до 03:00 30.12.2016 підійшов до імпровізованого ліжка, на якому лежав ОСОБА_9 , і, погрожуючи вбивством, став душити його, здавлюючи горло рукою, а іншою рукою, в якій тримав кухонного ножа, намагався нанести йому тілесні ушкодження, замахуючись ножем.

ОСОБА_9 в цей час, усвідомлюючи небезпеку, намагаючись захиститися від протиправних посягань на його життя і здоров`я з боку ОСОБА_14 , з мотивів самозахисту, перебуваючи в стані необхідної оборони, став чинити опір ОСОБА_14 , схопивши лезо кухонного ножа рукою, відводячи ніж в бік, одночасно намагаючись скинути з себе фізично здоровішого і сильнішого ОСОБА_14 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №22/1-д від 02.02.2017 у ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневої різаної рани правої бічної поверхні грудної клітки в проекції 10-го ребра по передній пахвовій лінії, поверхнева різана рана долонної поверхні середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, садно лівої бічної поверхні шиї у середній третині, які могли бути спричинені 30.12.2016 у невизначеній послідовності предметом, який має гостру кромку, в тому числі лезом плоского колючо-ріжучого предмета (не виключається кухонним ножем) (т.1 а.с.141-144).

Надалі ОСОБА_9 , не маючи можливості відвернути і припинити протиправні дій ОСОБА_14 , під час боротьби хаотично почав шукати будь-що, що могло б відвернути напад, лежачі на спині, нащупав мотузку, схопив її в руку і намотав її ОСОБА_14 навколо шиї, та, схопивши обидва кінці мотузки собі у лівий кулак, почав душити останнього, обравши це як спосіб свого захисту. Стискаючи мотузкою шию ОСОБА_14 , перекриваючи тим самим дихальні шляхи до того моменту, поки ОСОБА_14 перестав чинити активні дії. При цьому ОСОБА_9 не припинив свої дії, а, перевищуючи межі необхідної оборони, продовжив душити мотузкою ОСОБА_14 поки той не перестав подавати ознаки життя.

Вказаними діями, обвинувачений ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичної експертизи №23-4178/2016 від 08.02.2017 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя - закриту травму шиї від удавлення петлею механічної асфіксії, яка стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 , що виражено у странгуляційній борозні, крововиливів у м`які тканини шиї, дрібно крапкові крововиливи у сполучну оболонку повік та під плеврою легенів, емфізематозне здуття легенів (т.1 а.с.160-165).

Вказані умисні дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ст.118 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Склад злочину, передбачений ст.118 КК України, підтверджується наступними доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 вину у висунутому йому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України не визнав, вважав, що він діяв правомірно, захищаючи себе від неправомірного посягання з боку ОСОБА_14 , який бажав його вбити. Обвинувачений через відсутність юридичної освіти не знає, який злочин він насправді вчинив, але факт того, що він мотузкою задушив ОСОБА_14 не спростовує і визнає себе винним у цьому. При цьому обвинувачений показав, що він є сиротою і з 18 років на ґрунті вживання наркотичних засобів захворів, внаслідок чого у нього постійне тремтіння кінцівок рук, права нога викривлена, він пересувається виключно на милицях. В лікарнях він бував, коли його з вулиці забирала швидка медична допомога під час приступів епілепсії. Повного медичного обстеження він не проходив, на призначення йому групи інвалідності документи не подавав. Живе він без реєстрації і без визначеного місця проживання у різноманітних покинутих приміщеннях, жебракує. Він підтримував приятельські стосунки із ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які разом з ним жебракували. З ОСОБА_15 він був знайомий давно. ОСОБА_14 він знав більше місяця. ОСОБА_15 знала ОСОБА_14 давно, вони якійсь період життя зустрічалися, потім порвали стосунки. В ніч з 29.12.2016 на 30.12.2016 вони втрьох ночували у покинутому приміщенні пральні військової частини, що дислокується в АДРЕСА_1 . Під час вечері вони вживали алкогольні напої. Він і ОСОБА_15 біля 02:00 30.12.2016 лягли відпочивати. До нього став чіплятися ОСОБА_14 . Спочатку він висловлював йому ревнощі з приводу ОСОБА_15 , потім став погрожувати вбивством, щоб повернути собі цю жінку, та кілка разів ногою вдарив його по ногах. Він, ОСОБА_9 руками за ногу ОСОБА_14 повалив того. Тоді ОСОБА_14 схопив кухонного ножа та, погрожуючи вбивством, став замахуватися ножем. Іншою рукою ОСОБА_14 схопив його за горло та став душити. Під час боротьби ОСОБА_14 ножем порізав йому груди, шию, намагаючись ножем проткнути його тіло. Він, ОСОБА_9 , під час боротьби схопив лезо кухонного ножа рукою, відводячи ніж в бік, одночасно намагаючись скинути з себе фізично здоровішого і сильнішого ОСОБА_14 . Сприймаючі дії і наміри ОСОБА_14 реальними і небезпечними, він, лежачі на спині під ним, нащупав мотузку, схопив її рукою і намотав її ОСОБА_14 навколо шиї, та, схопивши обидва кінці мотузки собі у лівий кулак, почав душити останнього, а правою рукою, охопивши шию ОСОБА_14 , відтягував його в іншу сторону, поки ОСОБА_14 не перестав подавати ознаки життя. Вранці, 30.12.2016, прокинулася ОСОБА_15 , яка, побачивши мертве тіло ОСОБА_14 , стала плакати і голосити. На його, ОСОБА_9 , вимогу ОСОБА_15 викликала поліцію, яка з`явилася лише у вечері 30.12.2016. Поліцейським він розповив, що вбив людину.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, і вина ОСОБА_9 у його вчиненні підтверджується також іншими доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_14 показала, що вона безпосереднім учасником подій не була, обставини вбивства її сина вона не бачила. Про трагічний випадок і винуватця їй відомо лише від поліцейських. Вона впізнала труп сина ОСОБА_14 . Далі потерпіла показала, що вона із сином не змогла знайти спільну мову, а тому спільне проживання стало неможливим. Тому син вирішив жити окремо, де саме, вона не знає. Син працював двірником у ЖКС, мав кімнату у підвальному приміщенні. Періодично син приходив до неї за грошима і знов зникав на певний час. Їй відомо, що її син став вести образ життя особи без визначеного місця проживання, але вона нічого не могла з цим подіяти. Якійсь проміжок часу її син налагоджував стосунки із ОСОБА_15 . Але вона характеризує ОСОБА_15 з негативного боку, бо та була не працьовита, здатна до крадіжок, до приготування їжі відносилася байдуже. За це ОСОБА_14 іноді піднімав на неї руку, та через деякий час вони розлучилися. Про стосунки ОСОБА_15 і ОСОБА_9 їй нічого не відомо.

Протоколом огляду місця події від 31.12.2016 оглянуто нежиле приміщення колишньої пральні військового містечка, описана обстановка в цьому приміщенні, виявлено труп ОСОБА_14 зі странгуляційною лінією на шиї, вилучені змиви з речовиною бурого кольору, два кухонних ножа і мотузку, футболка, тільняшка зі слідами речовини бурого кольору (т.1 а.с.114-122).

З актів про застосування службових собак видно, що вони переміщувалися по покинутій території в/ч НОМЕР_1 , де на шляху їх роботи на деяких стінах споруд виявлені плями бурого кольору, схожої на кров (т.1 а.с.123-124).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яким ОСОБА_11 просить притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка вбила її сина ОСОБА_14 (т.1 а.с.129-130).

Копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_11 і ОСОБА_14 (т.1 а.с.131-132).

Копіями паспорта громадянина України, трудової книжки, картки платника податків про присвоєння ідентифікаційного номеру, приписного свідоцтва, виданих на ім`я ОСОБА_14 , по яких також встановлена особа покійного (т.1 а.с.133-138).

Витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального проавпорушення.

Протоколом огляду предметів, яким оглянуті вилучені з місця вчинення злочину футболка, тільняшка і мотузка (т.1 а.с.139-140).

Висновком вказаної вище судово-медичної експертизи №23-4178/2016 від 08.02.2017, а також актами судовомедичного дослідження №4178 від 30.01.2017, №003 від 12.01.2017, якими виявлені і описані тілесні ушкодження трупа ОСОБА_14 . Крім того у вказаних документах зазначено, що ушкодження, які складають закриту травму шиї були спричинені при здавлені шиї петлею (не виключно мотузкою), можливо по механізму, який вказаний обвинуваченим. Виходячи з морфології ушкоджень та ступеня виразності клітинної реакції, свідчить про те, що здавлювання шиї було спричинено за хвилини до смерті. Травмуючий предмет, яким відбувалося здавлювання шиї був накладений горизонтально, ймовірніше за все, однократно (виходячи з поодинокої борозни) та не охоплював весь периметр шиї (не замкнута борозна). Положення ОСОБА_14 в момент його удавлення на підставі дослідження трупа встановити неможливо. Виходячи з того, що борозна нерівномірно виражена (більш виражена на передній та бокових поверхнях шиї) ОСОБА_14 , ймовірніше за все, розташовувався задньою поверхнею тіла до нападника в момент удавлення. Крім цього, вказаним документом при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_14 виявлено 2,74% етилового спирту. Зазначена концентрація етилового спирту в крові за життя могла відповідати сильному алкогольному сп`янінню. (т.1 а.с.145-151, 152-154, 160-165).

Висновком судово-імунологічної експертизи №112 від 24.02.2017, а також актами судово-медичного імунологічного і гістологічного досліджень №6/4178 від 04.01.2017, №1/4178 від 11.01.2014, №81/4178 від 19.01.2017 визначені видова і групова приналежність крові ОСОБА_14 і ОСОБА_9 , які за антигеном А співпадають. На чоловічій футболці, вилученій 31.12.2016 при огляді місця події, знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_14 не виключається при відсутності пошкоджень із зовнішньою кровотечею у підозрюваного ОСОБА_9 . На чоловічій тільняшці, на фрагменті мотузки, вилучених там же, на 6-ти ватних тампонах зі змивами зі спини ОСОБА_14 , знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_14 не виключається при відсутності пошкоджень з зовнішньою кровотечею у ОСОБА_9 . На тампонах, на тільняшці, на фрагменті мотузки групові фактори за системою АВО не виявлені (а.с.156, 157-158, 159, 166-170).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №16 від 31.01.2017 в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук підозрюваного ОСОБА_9 знайдені клітини, виявлений білок людини, а в піднігтьовому вмісті його лівої руки знайдена ще й кров, походження яких не виключається як від самого підозрюваного ОСОБА_9 , так і від трупа ОСОБА_14 (т.1 а.с.171-174).

За даними висновку судово-медичного експерта №46 від 22.02.2017 на кухонному ножі, що вилучений в ході проведення огляду місця події, знайдена кров, епітеліальні клітини та виявлений білок людини, походження яких не виключається як від трупу ОСОБА_14 так і від підозрюваного ОСОБА_9 . На іншому декоративному ножі, також вилученого в ході проведення огляду місця події, кров та ядровмісні клітини не знайдено (т.1 а.с.175-179).

Висновком судово-медичної експертизи №026 від 08.02.2017, відповідно до якого на передній поверхні футболки в середньому відділі справа розташована ділянка просочування тканини речовиною буро-коричневого кольору східною з підсохлою кров`ю, яка могла утворитись при пошкодженні тіла передньої брюшної стінки потерпілого з порушенням цілісності кровоносних судин. На передній поверхні футболки справа в середньому відділі на ділянці просочування речовиною східною з кров`ю розташовано горизонтальне колото-різане пошкодження, яке могло утворитись від дії плоского колюче-ріжучого знаряддя, типа, ножу, який має обушок та лезо. Колоте-різане пошкодження на чоловічій футболці біло-чорного кольору могло утворитись від дії клинка кухонного ножа представленого на дослідження (а.с.180-186).

За даними висновку комплексної судово-психіатричної експертизи №17 від 19.01.2017 підозрюваний ОСОБА_9 , 1986 р.н. яких-небудь грубих порушень пізнавальної сфери діяльності не виявляє. Його інтелектуальний рівень відповідає «низькій» нормі для даної вікової категорії, підекспертний здатний до свідомого планування поведінки, контролю та корекцій своїх дій та вчинків. В момент скоєння злочину він не знаходився в якому-небудь юридично значимому стані, в тому числі, і в стані фізіологічного афекту, який би міг суттєво вплинути на його свідомість та поведінку, а знаходився у стані емоційної напруги, ситуаційно обумовленої на фоні алкогольного сп`яніння. Такі риси підекспертного, як егоцентрична вразливість, нестійка самооцінка, застрягаємість на негативно-емоційних подразниках, риси ригідності та впертості на фоні алкогольного сп`яніння могли впливати на поведінку підекспертного, полегшуючи пряму реалізацію емоційної напруги в безпосередній поведінці, але не понижували підконтрольність поведінки свідомості та не обмежували можливості підекспертного віддавати звіт своїм діям та керувати ними, розуміти правові наслідки того, що скоїв. Підозрюваний ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство, інший, у тому числі і тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, не страждав. Виявляв психічні порушення у вигляді «Розладів психіки і поведінки внаслідок сполученого вживання алкоголю та психостимуляторів і опіатів, синдром залежності, які за глибиною та ступенем виразності не досягали психотичного рівня, та не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 до часу скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, знаходився у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння. Однак його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, тому він був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_9 , також не страждає на хронічний психічний розлад та недоумство, виявляє психічні порушення у вигляді розладів психіки і поведінки внаслідок сполученого вживання алкоголю та психостимуляторів і опіатів, синдром залежності, які за глибиною та ступенем виразності не досягали психотичного рівня, та не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 , може предстати перед слідством та судом, та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т.1 а.с.187-191).

На підставі наведеного висновку суд визнає ОСОБА_9 осудним.

Протоколом затримання ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідно до якого ОСОБА_9 був затриманий 01.01.2017 (т.1 а.с.125-128).

Оцінюючи вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що всі вони належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_9 знаходився у стані необхідної оборони, межі якої він перевищив, що знайшло підтвердження у судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч.3 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до ч.2 ст.36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Відповідно до сталої судової практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі № 342/538/14-к від 26.04.2018 до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, в даному кримінальному провадженні право на необхідну оборону у ОСОБА_9 , який захищав своє життя і здоров`я, виникло в момент, коли ОСОБА_14 неправомірно першим почав погрожувати вбивством, застосовувати при цьому фізичну силу, намагався кухонним ножем завдати тілесних ушкоджень і душив ОСОБА_9 , який через фізичні вади не міг чинити ефективного опору, задля відведення можливого удару ножем хапався голою рукою за лезо ножа та яким були заподіяні ОСОБА_9 невеличкі порізи. Але при цьому, коли ОСОБА_14 перестав активно діяти, ОСОБА_9 не зупинився і продовжив душити та задушив ОСОБА_14 мотузкою, чим перевищив межі необхідної оборони. Такого висновку суд дійшов на підставі сукупності досліджених доказів. Тому в діях ОСОБА_9 вбачається складу злочину, передбачений ст.118 КК України.

Судом достовірно встановлено, що стан необхідної оборони, в якому перебував ОСОБА_9 , його дії щодо захисту свого життя і здоров`я були своєчасними, оскільки в часі відбулися після активних дій з боку ОСОБА_14 , що спричиняли ОСОБА_9 фізичну біль, і були припинені ОСОБА_14 безпосередньо після того, як той втратив перевагу в бійці, і скручений ОСОБА_9 , не міг більше фізично протистояти йому. При цьому будь-якого мотиву У ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_14 , на відміну від останнього, не було. ОСОБА_9 щиро кається в скоєному.
В судовому засіданні також встановлено, що діями ОСОБА_9 утворився склад злочину, передбачений ст.118 КК України, наслідком чого є кримінальна відповідальність.
Органи досудового розслідування умисні дії ОСОБА_9 кваліфікували за ч.1 ст.115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті людині. Згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_9 , він на ґрунті ревнощів, керуючись мотивом помсти за погрози з боку ОСОБА_14 забрати його співмешканку ( ОСОБА_15 ), бажаючи настання смерті ОСОБА_14 , лежачі на підлозі наявною у нього мотузкою, обвівши її кругом шиї останнього та стиснувши кругом своєї лівої руки, став відводити руку від тіла ОСОБА_16 , а правою рукою прижимати його до свого тіла, тим самим перекриваючи дихальні шляхи до того часу, поки ОСОБА_14 не перестав подавати ознаки життя.
Разом з тим, наведені мотиви, мета і ціль дій обвинуваченого не знайшли підтвердження в судовому засіданні і прокурор не зміг наданими ним доказами переконати суд в обґрунтованості висунутого ОСОБА_9 обвинувачення.
У судовому засіданні від 04.12.2018 прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків - понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які не були безпосередніми свідками подій, яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч.4 ст.371 та ч.2 ст.372 КПК України за згодою сторін кримінального провадження з урахуванням положень ст.ст.22, 26 КПК України, було задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Допит свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні не відбувся через її смерть, що було встановлено правоохоронними органами в порядку виконання судового доручення за ст.333 КПК України.

Суд на підставі вказаних вище доказів, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, ставиться критично до висловлених доводів стороною обвинувачення в частині визначення мотиву діяння, а саме що обвинувачений на ґрунті ревнощів, керуючись мотивом помсти за погрози ОСОБА_20 умисно вбив останнього, шляхом удушення, та не бере їх до уваги, оскільки вони за своєю суттю є такими, що прямо суперечать установленим обставинам.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання. Ті ж самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, що підтверджується правовою позицією визначеною у постанові ВСУ № 5-34кс14 від 27.11.2014.

За відсутність доказів умислу ОСОБА_9 на умисне вбивство, склад злочину, передбачений ч.1 ст.115 КК України не утворюється. Отже, прокурор не довів, що в діяннях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання (постанова Пленуму ВСУ № 1 від 26.04.2002).

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому суд перекваліфіковував дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 на ст.118 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

З врахуванням всіх обставин по справі, особи винного суд вважає, що її виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства оскільки позбавлення волі є тією мірою покарання необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання ОСОБА_9 .

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішуються відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368-371, 373-374, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст.118 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, постанова від 29.08.2018 у справі №663/537/17, провадження №13-31кс18, зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання час попереднього його ув`язнення в період з 01.01.2017 по 28.05.2017, з 30.05.2017 по 27.04 2018 і з 06.07.2020 по 21.09.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_9 таким, що відбув призначене покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши з під варти в залі суду.

Речові докази у справі, зокрема: тільняшку зі слідами речовини бурого кольору; кухонний ніж з рукояткою червоного кольору; предмет, ззовні подібний ножу з прозорою рукояткою; мотузку білого кольору; футболку біло-чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; два змиви речовини темно-бурого кольору; зразки нігтьових зрізів ОСОБА_9 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області, після набрання вироком законної сили знищити (т.1 а.с.205-206).
На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_1