Провадження №1-в/127/502/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
В складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2020 року у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність,
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2020 року у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність.
Клопотання мотивовано тим, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 р. (далі - Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до ст. 309 КК України та пом`якшено санкцію статті покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав, що засудженому ОСОБА_4 слід відмовити в заявленому клопотанні, оскільки відповідно до змін в КК України, зокрема до ч.2 ст. 309 «ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах - караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років». Засудженого ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, тобто відповідно до санкції даної статті.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено йому покарання за ч.2 ст. 389 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 309 КК України - 1 рік позбавлення волі. Відповідно до вимог ст.ст. 70, 71, 72 КК України, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено, з урахуванням ч.1 ст. 70 КК України, остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон № 2617-VIII. Згідно зі приписами зазначеного Закону внесені зміни як до матеріального закону (закону про кримінальну відповідальність), тобто КК, так і до процесуального закону, тобто Кримінального процесуального кодексу України.
Зі змісту пункту 119 Закону № 2617-VIII випливає, що до ч.2 ст. 309 КК внесені зміни: «караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років». Тобто з набранням чинності Законом № 2617-VIII змінено санкцію статті кримінального закону. Також, з частини 2 статті 309 КК України виключено таку кваліфікуючу ознаку як повторність, а відповідальність передбачена за злочин вчинений протягом року після засудження за цією статтею також знижено межу санкції за вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
При цьому ч. 3 ст. 5 КК України регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 357 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.
Зі змісту п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України випливає, що у разі необхідності вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України, відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Отже, наведені норми кримінально-процесуального закону не уповноважують суд на здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, щодо виду та розміру призначеного кримінального покарання, крім випадку, зокрема, необхідності приведення вироку у відповідність до кримінального закону.
Частиною першою ст. 74 КК України регламентовано, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, ч. 3 зазначеної статті визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.
Із сукупного аналізу зазначених норм випливає, що згідно із змінами внесеними Законом № 2617-VIII у санкцію ч. 2 ст. 309 КК України, максимальним покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення є покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.
Отже, тлумачення наведеної норми права дає можливість дійти висновку про те, що призначене ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі відповідає покаранню санкції даної статті.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 371, 539 КПК України , суд
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про приведення вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2020 року у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: