Справа № 946/1998/20
Провадження № 1-кп/946/422/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення клопотання про застосування
примусових заходів медичного характеру прокурору

20 серпня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру про суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002493, відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла юридична особа ПАТ «Укртелеком», потерпіла юридична особа ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП».

Представники потерпілих юридичних осіб ПАТ «Укртелеком» та ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП» у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду. Представник потерпілої юридичної особи ПАТ «Укртелеком» про причину своєї неявки суд не повідомив. Директор потерпілої юридичної особи ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП» спочатку ОСОБА_6 , а згодом ОСОБА_7 , неодноразово зверталися із заявами, якими просили провести підготовче судове засідання, а також усі наступні засідання без участі представника ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП». Проведення підготовчого судового засідання без участі представників потерпілих юридичних осіб не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без їх участі.

Суть питання, що вирішується
1.01 квітня 2020 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками про суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, відносно ОСОБА_3 . Ухвалою від 03 квітня 2020 року було призначено підготовче судове засідання, проведення якого неодноразово відкладалося з різних причин та в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК).

2.Крім того, 14 травня 2020 року на електронну пошту суду також надійшла фотокопія позовної заяви з додатками ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, при цьому не скріплена електронним підписом відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 р. № 2155-VIII (далі Закон від 05.10.2017 р.).

Встановлені судом обставини
3.У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 висловив думку про можливість призначення судового розгляду, ОСОБА_3 не заперечував проти цього, а захисник ОСОБА_5 висловив думку про неможливість призначення судового розгляду та про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не був залучений законний представник, чим порушено право останнього на захист.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
4.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками, дійшов висновку, що воно на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як таке, що не відповідає вимогам КПК. Крім того, клопотання також підлягає поверненню прокурору і на підставі п/п. 5 п. 4 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 р. №2617-VIII (далі Закон від 22.11.2018 р.).
5.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

6.Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
7.Згідно ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

8.Відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати.

9.А ст. 293 КПК встановлено, що одночасно з переданням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
10.Але з розписки, що долучена до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, вбачається, що воно надано під розписку тільки особі, відносно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 та його захиснику ОСОБА_5 , а законному представнику ОСОБА_3 , всупереч імперативним вимогам ст. 293 КПК, таке клопотання під розписку не надавалось.
11.Також у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру не зазначені відомості про законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачаються відомості, що ОСОБА_3 був залучений законний представник. Вказане позбавляє суд можливості забезпечити участь законного представника ОСОБА_3 , а це, в свою чергу, обмежить можливості ОСОБА_3 здійснювати свої права під час судового розгляду через законного представника.
12.Про те, що участь законного представника є обов`язковою як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду свідчить системне, логічне та граматичне тлумачення сукупності таких норм КК та КПК.
13.Так, відповідно до ст. 18 КК суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Отже, за наявністю всіх вказаних ознак підозрюваний та обвинувачений визначаються суб`єктами злочину. Однак, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є суб`єктом злочину через те, що під час вчинення суспільно небезпечного діяння вона не була здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, тобто знаходилась у стані неосудності.

14.Пункт 19 ст. 3 КПК до сторони кримінального провадження з боку захисту окрім підозрюваного, обвинуваченого (підсудного), засудженого, виправданого, їхніх захисників та законних представників також віднесені і особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, і їхні захисники та законні представники. Тобто, як особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, так і її захисник, а також і її законний представник визначаються окремим учасниками кримінального провадження, досудове розслідування якого згідно ч.1 ст. 504 КПК здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими КПК, з урахуванням положень глави 39 «Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру» КПК.

15.Статтею 506 КПК, яка визначає права особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, встановлено, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
16.З цієї норми випливає, що участь як захисника так і законного представника у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язковою, адже через цих двох учасників кримінального провадження особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, здійснює свої права.

17.Про обов`язкову участь відразу цих двох учасників провадження вказує те, що, по-перше, в ст. 506 КПК перелік учасників кримінального провадження, через які особа здійснює свої права, є абсолютно визначеним та не передбачає альтернативи участі одного учасника замість іншого. По-друге, обидва учасники кримінального провадження, через які особа здійснює свої права, наведені через розділовий знак кому, без єднального сполучника «або», що свідчить про обов`язкову участь одночасно як захисника, так і законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.
18.Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 512 КПК, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
19.Застосування граматичного тлумачення цієї норми дає змогу зробити такі ж висновки, що і при граматичному тлумаченні ст. 506 КПК. По-перше, в диспозиції ч. 1 ст.512 КПК перелік осіб, за участю яких здійснюється судовий розгляд також є абсолютно визначеним та не передбачає альтернативи участі одних осіб замість інших. По-друге, після зазначення про обов`язкову участь фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, зазначено про участь її законного представника та захисника, які наведені через єднальний сполучник «та», що свідчить про обов`язкову участь одночасно як захисника, так і законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.
20.Хоча чинний КПК і відносить до сторони кримінального провадження з боку захисту законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, але в § 3 «Сторона захисту» глави 3 «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження» КПК окремо не визначений його правовий статус та порядок його залучення. Натомість ст. 44 КПК визначений правовий статус та порядок залучення законного представника лише підозрюваного та обвинуваченого, у зв`язку з чим її положення слід застосовувати з урахуванням спеціальних положень глави 39 «Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру» КПК, в тому числі і ст. 506, і ч. 1 ст. 512 КПК про здійснення прав особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, через законного представника та захисника, а також про обов`язкову участь у судовому розгляді як законного представника, так і захисника.

21.Тому, у даному випадку, визнання особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, недієздатною чи обмежено дієздатною (що згідно ст. 44 КПК стосується залучення законного представника підозрюваному та обвинуваченому) не є обов`язковою умовою для залучення до участі у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру законного представника, оскільки ряд інших раніше наведених положень спеціальних норм, які визначають особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, вимагають його обов`язкової участі.

22.Таким чином, з урахуванням особливого порядку кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, встановленого Главою 39 КПК, зокрема, щодо здійснення прав особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, через законного представника, копія клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру разом з копією реєстру матеріалів досудового розслідування мали би бути також в обов`язковому порядку надані під розписку і законному представнику ОСОБА_3 , що, як було вище наведене, цього зроблено не було.

23.При оцінці клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 на предмет відповідності вимогам КПК слід зазначити також таке.

24.Всупереч вимогам ч. 2 ст. 292, п. 2 ч. 2 ст. 292 КПК, згідно яким клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинно містити анкетні відомості особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), в анкетних відомостях ОСОБА_3 у клопотанні про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру відсутня інформація щодо його місця проживання, а лише обмежено зазначено місце його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Але і ця інформація не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до відмітки у паспорті, ОСОБА_3 вже знятий з реєстрації за вказаною адресою. Про це у судовому засіданні також зазначив і сам ОСОБА_3 .

25.Також, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 одним із потерпілих зазначено Публічне акціонерне товариство «ПРОВАЙД-ГРУП». Однак, в цьому ж клопотанні ОСОБА_8 зазначено представником ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП». У викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення також зазначено, що викрадене майно належало ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП». Таким чином, у клопотанні суперечливо зазначена організаційно-правова форма потерпілої юридичної особи, яка є невід`ємною частиною її найменування, що суперечить вимогам ч.2 ст. 292, п. 3 ч. 2 ст. 292 КПК, згідно яким клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинно містити анкетні відомості кожного потерпілого.

26.Крім того, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ч. 2 ст.292, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, згідно яким клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинно містити: виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

27.Суд звертає увагу на те, що і фактичні обставини, і формулювання обвинувачення у випадку складання клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру мають бути викладені з урахуванням особливостей кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Такі особливості наведені у главі 39 «Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру» КПК.

28.Так, є незрозумілим, яким чином особа, яка склала клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, зазначаючи про те, що він перебував у хворобливому стані психіки, які за глибиною та ступенем виразності «позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними», дійшла висновку про те, що ОСОБА_3 , незаконно придбавши наркотичний засіб, зберігав при собі без мети збуту, «маючи умисел» на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, що передбачає наявність як інтелектуального, так і вольового моменту умислу. Тобто у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладені взаємовиключні обставини, що робить його неконкретним та порушує право на захист особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

29.Також, суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події суспільно небезпечного діяння із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК, можна встановити в діях особи ознаки суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

30.Крім того, правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність має відповідати формулюванню обвинувачення.

31.Але у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 у викладі першого епізоду суспільно небезпечного діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 08 грудня 2019 року, зазначена правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, яке підпадає від ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

32.Однак, у викладі фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , та у формулюванні обвинувачення не зазначені обставини, яким можна було б надати оцінку за ознакою повторності відповідно до ч. 2 ст.185 КК, та які би свідчили про наявність цієї повторності.

33.Таким чином, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 невірно зазначена правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, у частині наявності ознаки повторності, або ж навпаки, у випадку зазначення вірної правової кваліфікації, у викладі фактичних обставин відсутні дані щодо вказаної події суспільно небезпечного діяння із зазначенням часу, місця, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК, можна встановити ознаки складу суспільно небезпечного діяння.

34.Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Отже, при зазначенні кваліфікації першого епізоду суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , необхідно враховувати положення ч. 3 ст. 503 КПК, тобто визначити кримінально-правову оцінку вчиненого ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння без урахування його попередньої судимості.

35.Отже, за наявності вказаних порушень п.п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 291, ст.ст. 293, 506 КПК, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , а тому воно підлягає поверненню прокурору.

36.Крім наведених підстав, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 також підлягає поверненню і на підставі імперативних вимог п/п. 5 п. 4 Розділу ІІ Закону від 22.11.2018 р.
37.Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон від 22.11.2018 р. Розділом ІІ вказаного Закону встановлені прикінцеві та перехідні положення його застосування, які відповідно до наведеної ст. 1 КПК також складають кримінальне процесуальне законодавство України. Підпунктом 5 п. 4 Розділу ІІ вказаного Закону встановлено, що з дня набрання ним чинності обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.
38.Отже, саме формулювання вказаного положення Закону від 22.11.2018 р. свідчить про те, що воно є імперативним та не залежить як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду. Суд також звертає увагу на те, що вказана імперативна норма щодо повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не містить положень щодо того, що поверненню підлягають лише клопотання лише про суспільно небезпечні діяння, що визначені як кримінальні проступки, без наявності обвинувачення про суспільно небезпечні діяння, що містять ознаки складу злочину, що не визначені як кримінальні проступки.
39.Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК в редакції Закону від 22.11.2018 р. кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
40.Приймаючи до уваги санкцію ч. 1 ст. 309 КК, чинної на час вчинення діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та з урахуванням її редакції Законом від 22.11.2018 р. в частині, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність, то кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК в силу ч.2 ст. 12 КК є кримінальним проступком.

41.Хоча клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками у цьому кримінальному провадженні і надійшло до суду 01 квітня 2020 року, тобто до набрання чинності Законом від 22.11.2018 р., але станом на 01 липня 2020 року (момент набрання чинності Законом від 22.11.2018 р.) не призначене до судового розгляду з причин неявки учасників кримінального провадження.
42.Отже, враховуючи, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у цьому кримінальному провадженні про суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення у тому числі за ч. 1 ст. 309 КК, що визначене як кримінальний проступок, направлене до суду до набрання чинності Законом від 22.11.2018 р. і не призначене на момент набрання ним чинності до судового розгляду, то воно підлягає поверненню прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК також і в силу імперативних положень наведеного п/п. 5 п. 4 Розділу ІІ Закону від 22.11.2018 р.
43.У зв`язку з поверненням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору підлягає поверненню і позовна заява ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП». Крім того, позовна заява також підлягає поверненню і на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), якою суд керується на підставі ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК, оскільки позовну заяву не підписано. Як було вище зазначено, до суду надійшла фотокопія позовної заяви на електронну пошту суду, при цьому вона не була скріплена кваліфікованим електронним підписом відповідно до ч. 2 ст. 17, ч. 4 ст. 18 Закону від 05.10.2017 р. Позовна заява, скріплена власноручним підписом та печаткою, до суду не надходила.

Керуючись ч.ч. 4, 5 ст. 128, ст. ст. 314, 370 372 КПК, п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК, п/п. 5 п. 4 Розділу ІІ Закону від 22.11.2018 р., суд

постановив:
1.Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні про суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, відносно ОСОБА_3 разом з додатками повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків та для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

2.Фотокопію позовної заяви з додатками ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди повернути ТОВ «ПРОВАЙД-ГРУП».

3.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

4.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1