Ухвала

Іменем України

21 вересня 2020 року

м. Київ
Справа № 740/2312/19
Провадження № 51-3543 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 липня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, останній раз 02 грудня 2010 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, статей 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області вироком від 20 листопада 2019 року визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Згідно з вироком ОСОБА_5 18 березня2019 року приблизно о 17.30 год, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, щодо якого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, перебуваючи у стаціонарному скляному огородженні в Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області по вул. Шевченка, 57-А у м. Ніжині Чернігівської області, з метою заподіяння ОСОБА_6 , який працює на посаді командира відділення конвойної служби ІТТ № 3 Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області і є працівником правоохоронного органу, тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, через спеціальний отвір у дверях скляного огородження схопив правою рукою за формений одяг поліцейського ОСОБА_6 та смикнув його до себе, в результаті чого ОСОБА_6 вдарився головою об металевий кут вказаного огородження та отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легких.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 23 липня 2020 року відмовив у задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та залишив вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2019 року без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 скраду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 не мав умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а його дії були пов`язані з тим, що він намагався привернути до себе увагу у зв`язку з хворобливим станом, а тілесні ушкодження потерпілому були спричинені випадково.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що ОСОБА_5 не мав прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та його дії неправильно кваліфіковано судом першої інстанції, не знайшли підтвердження при перегляді апеляційним судом, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 345 КК України настає за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Як зазначено у вироку, між засудженим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 виник конфлікт у зв`язку з виконанням потерпілим його службових обов`язків, а саме те, що ОСОБА_6 відмовився викликати обвинуваченому швидку медичну допомогу. Зазначене стало мотивом для нанесення тілесних ушкоджень. Під час цього конфлікту ОСОБА_5 поводився агресивно, нецензурно висловлювався в сторону потерпілого, а коли потерпілий проходив повз скляний бокс, схопив його за одяг і різко, сильно потягнув на себе. Ці обставини підтверджуються показаннями свідків та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Не заперечує їх і захисник у касаційній скарзі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України доведено, його діяння кваліфіковано правильно, його дії носили умисний характер, спрямований саме на заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку за скаргою захисника, яка є аналогічною його касаційній скарзі, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Стосовно клопотання захисника про зупинення виконання вироку колегія суддів вважає необхідним вказати, що це питання відповідно до положень ч. 1 ст. 430 КПК України підлягає вирішенню лише після відкриття касаційного провадження, для чого обґрунтованих підстав не вбачається.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 липня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3