Єдиний унікальний номер справи 185/1346/18
Провадження № 1-кп/185/62/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042 від 05 серпня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказа, РФ, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого ТОВ «Плюс», має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2016 року о 20.00 годині, ОСОБА_3 знаходився біля 4 під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де між ним та ОСОБА_9 на грунті особистих неприязних стосунків виникла словесна сварка , в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , знаходячись біля вищевказаного під`їзду, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , діючи умисно, стоячи напроти останнього, умисно, обхопив потерпілого ОСОБА_9 , правою рукою за шию та підставив йому підніжку, після якої ОСОБА_9 впав на ліву сторону бетонного покриття. ОСОБА_3 надавив з зусиллям своїм коліном ліве коліно ОСОБА_9 , сів зверху на потерпілого та наніс не менше п`яти ударів кулаками рук по обличчю ОСОБА_9 , після чого дії ОСОБА_3 були припинені свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми лівого колінного суглобу з пошкодженням передньої хрестоподібної та медіальної колатеральної зв`язок, трабекулярних переломів латеральних виростків, стегнової та великогомілкової кістки без зміщення уламків, латералізації наколінника, ускладнених синовіїтом. Такого характеру травма за ознакою тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції лівої нижньої кінцівки) тривалістю понад три тижні (більше 21 дня) відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, пояснив, що у нього з потерпілим виник конфлікт через флешку. У лютому місяці 2016 року біля будинку по вул. Садовниченко в м. Павлограді вони стояли біля під`їзду. Він став відходити до свого автомобіля, а ОСОБА_9 схопив його за куртку. Він відштовхнув ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_9 потягнув його і вони разом впали. Він почав підніматися та переліз на ОСОБА_9 , а ОСОБА_13 стала його душити. Після чого він піднявся та пішов. Він не сдавлював ногу ОСОБА_9 та не наносив останньому удари. Він зліз з ОСОБА_14 та вони розійшлись. ОСОБА_14 нічого не казав йому про те, що він йому зламав ногу. Вони впали разом з ОСОБА_14 . Після конфлікту ОСОБА_14 встав та пішов додому. Він не хватав за шию потерпілого. Цивільний позов не визнає.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 24 лютого 2016 року він працював у магазині «Фокстрот» охоронцем. ОСОБА_3 приїхав до нього на роботу та забрав його. Біля входу у під`їзд з ОСОБА_3 виник конфлікт, той став виражатися на його адресу нецензурною лайкою, потім вдарив його і вони почали битися. Вибігала його мати та сусідка, які стали їх розтягувати. Спочатку ОСОБА_3 його штовхав, тоді зробив підніжку, вони разом впали, ОСОБА_3 сів на нього зверху і почав бити його в область обличчя. Коли вони впали, то ОСОБА_3 своєю ногою придавив його коліно і він відчув сильний біль. Діями ОСОБА_3 йому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми коліна. Матеріальна шкода йому не відшкодована.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що 24 лютого 2016 року о 20.00 годині, вона вийшла на балкон і побачила, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виник конфлікт. Поряд стояв батько ОСОБА_9 . Вона вийшла на вулицю і побачила, як ОСОБА_9 лежав на землі, а ОСОБА_3 наносив йому удари правою рукою по обличчю. Всього ОСОБА_3 наніс 5-7 ударів.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона не пам`ятає точну дату та час, коли відбувалися події. Вона бачила, як ОСОБА_9 лежав на землі, а ОСОБА_3 сидів на ньому зверху. Вона почала відтягувати ОСОБА_3 від ОСОБА_9 . Удари вона не бачила, а бачила, як ОСОБА_3 здавлював шию ОСОБА_15 . Сам момент падіння ОСОБА_9 вона не бачила.

Крім наведених показань потерпілого та свідків судом встановлена наявність у справі наступних беззаперечних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження № 0002042, 05 серпня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості про інкримінований обвинуваченому ОСОБА_3 злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, а саме 24 лютого 2016 року о 20.00 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля 4-го під`їзду будинку № 27 по вул. Сташкова м. Павлограда на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості /а.с. 113, т.2 /.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 серпня 2016 року, ОСОБА_9 заявив, що 24 лютого 2016 року, приблизно о 20.00 годині, знаходячись біля четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження /а.с. 8, т.2 /.

Згідно висновку експерта № 4 від 11 січня 2017 року, у потерпілого ОСОБА_9 мала місце закрита тупа травма лівого колінного суглобу з пошкодженням передньої хрестоподібної та медіальної колатеральної зв`язок, трабекулярними переломами латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток без зміщення уламків, латералізацією наколінника, ускладнені синовіїтом. Такого характеру травма за ознакою тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції лівої нижньої кінцівки) тривалістю понад три тижні (більше 21 дня) відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету. Час спричинення травми може відповідати терміну вказаному як в постанові, так і в медичній документації, тобто 24.02.2016 року /а.с. 45-46, т.2 /.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15 лютого 2018 року, потерпілий ОСОБА_9 відтворив обставини події, які відбулися 24 лютого 2016 року о 20.00 годині біля 4 під`їзду будинку АДРЕСА_3 , відтворив на статисті механізм нанесення тілесних ушкоджень, зокрема як ОСОБА_3 під час сварки схопив його руками за куртку, як обхопив його за шию. Потерпілий ОСОБА_9 на статисті-монекені показав, як він впав на коліна після того, як ОСОБА_3 зробив йому підніжку; як ОСОБА_3 під час сварки обхопив його за шию, зробив підніжку та вони разом впали. Після того, як ОСОБА_9 знаходився лежачим на землі, ОСОБА_3 сидів зверху та продовжував наносити удари /а.с. 88-96, т.2 /.

Згідно висновку експерта (додатковий) № 36д від 16 лютого 2018 року, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, вказаних під час проведення слідчого експерименту від 15.02.2018 року /а.с. 98, т.2 /.

Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) від 09 грудня 2019 року, згідно аналізу наданої медичної та судово-медичної документації комісією експертів встановлені тілесні ушкодження: закрита травма лівого колінного суглобу з трабекулярними переломами латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, часткове ушкодження передньої хрестоподібної та медіальної колатеральних зв`язок, звуження суглобної щілини лівого колінного суглобу по зовнішній поверхні в порівнянні з внутрішньою, гемартроз лівого колінного суглобу, 70 мл. Геморагічної рідини в порожнині суглоба. Локалізація та характер виявлених ушкоджень, а саме трабекулярні компресійні переломи латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, часткове ушкодження передньої хрестоподібної та медіальної колатеральної зв`язок, звуження суглобної щілини лівого колінного суглобу по зовнішній поверхні в порівнянні з внутрішньою суглобною щілиною, дають можливість комісії експертів прийти до висновку, що встановлені тілесні ушкодження спричинені від надмірного протиприродного зміщення гомілки до зовні з елементами ротації. Встановлені тілесні ушкодження могли виникнути як від місцевої травматичної дії на зовнішню поверхню лівого колінного суглобу, так і внаслідок відділеної дії зміщення лівої стопи назовні при фіксованому стегні, тобто може відбуватися як при прямому, так і непрямому механізмі дії травматичного зусилля. Враховуючи характер травматичних змін в області лівого колінного суглобу встановлених 25.02.2016, при первинному зверненні до лікаря-травматолога, комісія експертів вважає, що травма лівого колінного суглобу могла виникнути 24.02.2016 року. Встановлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості по критерію тривалого розладу здоровя строком понад 3 тижні (більш як 21 добу), що відповідає п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6. Механізм виникнення травми лівого колінного суглобу відповідає механізму виникнення, вказаного в протоколі слідчого експерименту від 15.02.2018, за участі ОСОБА_9 . Будь-яких інших тілесних ушкоджень комісією експертів не встановлено. Травма лівого колінного суглобу виникла від надмірного протиприродного згинання лівого колінного суглобу по зовнішній поверхні, що могло відбутись внаслідок удару по внутрішній поверхні лівої стопи, зміщення лівої стопи та гомілки назовні при фіксованому положенні стегна. Механізм виникнення встановленої травми лівого колінного суглобу не є таким, що виникає внаслідок неправильної постанови стопи, а виникає в результаті дії зовнішнього надмірного зусилля /а.с. 132-142, т.1 /.

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться до категоричного невизнання своєї провини та оспорювання очевидних та неспростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілого та свідків, дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами, висновками експертизи, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину мають характер логічних, змістовних, послідовних та об`єктивних.

Зазначені докази винуватості ОСОБА_3 сумнівів у достовірності не викликають, викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину. Ці докази суд визнає допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Натомість доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про непричетність обвинуваченого до заподіяння потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження судом не беруться до уваги, оскільки, будь-якими іншими доказами ці доводи не підтверджені.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_9 його син. ОСОБА_3 чоловік його рідної сестри. У них з сином були конфліктні відносини. 23 лютого 2018 року ОСОБА_9 дуже негарно висловлювався на адресу його батьків, на що він став робити сину зауваження. Потім ОСОБА_9 почав звинувачувати ОСОБА_3 у крадіжці флешки, на що він сказав сину, що ОСОБА_3 не міг такого зробити. Потім йому зателефонував ОСОБА_3 та попросив вийти із квартири. Вони почали з`ясовувати, хто викрав цю флешку. Потім він піднявся до себе у квартиру та вийшов на балкон, бачив, як ОСОБА_3 декілька разів намагався уїхати, підходив до автомобіля, але ОСОБА_9 зупиняв його та повертав. ОСОБА_9 смикнув на себе ОСОБА_3 та вони впали на асфальт. ОСОБА_9 спочатку був зверху, а ОСОБА_3 почав вилазити із-під нього. В цей час йшла сусідка та почала бити ОСОБА_3 сумкою. Наступного дня він бачив ОСОБА_9 , він не кульгав. Він не бачив ні у кого тілесних ушкоджень. На той час його син важив 105 кг. На даний час він не підтримує відносини з сином. Коли вони впали на бік, ніхто нікому не наносив удари, ОСОБА_3 не бив по ногам ОСОБА_9 , не хватав за шию. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_9 впали, то його дружина вийшла на вулицю. В той день у його сина не було ніяких тілесних ушкоджень. Дружина згодом повідомила йому, що у ОСОБА_9 проблеми з ногою, й що це в результаті бійки.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_16 і вважає, що як брат дружини обвинуваченого він має зацікавленість щодо його долі, зокрема виду і строку покарання. Крім того, суд враховує, що не зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_16 є сином свідка, вони перебувають у конфліктних відносинах. Його свідчення спростовуються показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які прямо вказали на обвинуваченого який наносив ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною. Під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені та підтверджені об`єктивні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення та наслідки вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В своєму рішенні "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини "поза розумним сумнівом". Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведена "поза розумним сумнівом", оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними і безсумнівними.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше не судимий, вчинив у відповідності до ст. 12 КК України злочин, який відноситься до категорії нетяжких, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На переконання суду, покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою він обвинувачується у вигляді позбавлення волі.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства і вважає можливим звільнити його від покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 2461 грн. 85 коп., який підтверджується лікарськими документами, аптечними чеками та товарним чеком, заявлений потерпілим ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню на підставі ст.ст. 1166, 23, 1167 ЦК України, ст. 79 ЦПК України, оскільки судом встановлена винність обвинуваченого у вчиненні злочину та наявний зв`язок між учиненим обвинуваченим злочином та наслідком його злочинних дій.

При цьому, розв`язуючи цивільний позов потерпілої сторони у частині відшкодування моральних збитків суд враховує принципи розумності, справедливості, майнового стану обвинуваченого, реальності виконання судового рішення, та разом з тим, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого, настанням небажаних для потерпілого наслідків, у вигляді порушення життєвого укладу, оскільки перебуваючи на лікуванні потерпілий не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичний біль, і вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 1 (один) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 2461 грн. 85 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1