Справа № 135/1247/20
Провадження № 1-в/135/76/20
УХВАЛА
іменем України

08.12.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
ВСТАНОВИВ:
До Ладижинського міського суду Вінницької області звернувся засуджений ОСОБА_4 із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначивши, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2009 його було засуджено до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Він відбував покарання у випраних колоніях, зокрема на тимчасово окупованій території. Відбув значну частину покарання, що дає йому право на пом?якшення призначеного покарання, оскільки він не має стягнень при відбуванні покарання, та має заохочення. Тому просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав. Пояснив, що він відбув 2/3 строку покарання, став на шлях виправлення, хворіє, тому не може працювати, просить суд замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
Захисник ОСОБА_5 підтримала заявлене засудженим ОСОБА_4 клопотання. Додатково доповнивши, що засуджений ОСОБА_4 хворіє, тому за станом здоров?я не може працювати, та брати участь у самодіяльності установи, став на шлях виправлення, за час відбування покрання порушень режиму не вчиняв, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Підпадає під дію ст. 82 КК України щодо замiни невідбутої частини покарання бiльш м`яким пiсля фактичного відбуття 2/3 строку покарання. Все це в сукупності свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення i для закрiплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття бiльш м`якого виду покарання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що дотримання засудженим умов відбування покарання та режиму є обов?язком засудженого. Матеріали клопотання не містять відомостей, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення, його здоров?я є задовільним, доказів, що він не може працювати матеріали справи не містять, участі в самодіяльності він не приймає.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Судом витребовувалась у адміністрації Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" та досліджувалась в судовому засіданні особова справа засудженого ОСОБА_4 ..
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2009 ОСОБА_4 засуджено за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з 14.04.2009, тобто з моменту затримання.
Згідно розпорядження про виконання вироку, який набрав чинності, Апеляційного суду Дніпропетровської області зазначено, що вирок від 20.11.2009 щодо ОСОБА_4 набрав законної сили 11.01.2010.

07.02.2019 ухвалою Старобільського районного суду Луганської області зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2009 термін попереднього ув`язнення з 14.04.2009 по 11.01.2010, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», куди прибув 15.02.2019.

Згідно характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що кінець строку відбування покарання визначено 17.07.2021. Засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. ст. 81, 82, 85, 87 КК України, визначені підстави для умовно дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, а процедура розгляду таких питань врегульована ст. ст. 537, 539 КПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно з частиною першою статті 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Відповідно до частини третьої зазначеної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

При цьому, пунктом 3 ч. 4 ст. 82 КК регламентовано, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким настає у разі фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України).

При вирішенні питання про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким суд враховує особу засудженого, який неодноразово судимий, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Крім того, підлягає врахуванню й те, що за попереднім вироком ОСОБА_4 було замінено невідбуту частину покарання більш м?яким на підставі ст. 82 КК України, однак, після відбуття покарання ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та через певний час знову продовжив свою злочинну діяльність та вчинив ряд злочинів, серед яких особливо тяжкі злочини.

З характеристики на засудженого вбачається, що під час відбування покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» заходи стягнення та заохочення не застосовувались. На виробництві установи не працевлаштований, працювати не бажає. Не приймає участі в організації виховних заходів, в самодіяльності установи.

Суд враховує також те, що відсутність у засудженого ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень не може однозначно свідчити про те, що він став на шлях виправлення. Оскільки дотримання засудженим умов та режиму відбування покарання є його обов?язком.

При цьому, про те, що немає достатніх даних, які б свідчили що ОСОБА_4 став на шлях виправлення свідчить і відсутність заходів заохочення, які б застосовувались до засудженого.

Крім того, з пояснень засудженого вбачається, що він не може працювати при відбуванні покарання за станом зоров`я.

Однак, як вбачається з виписки із амбулаторної карти засудженого ОСОБА_4 наданої завідувачем медичної частини №39 філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 , стан здоров`я засудженого ОСОБА_4 задовільний. Жодних доказів на підтвердження того, що він проявляв ініціативу для працевлаштування немає, що підтверджується і поясненнями самого засудженого.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує всію наявну інформацію про особу засудженого в сукупності, та вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 82 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даній стадії відбування покарання, буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, при цьому врахуванню підлягає те, що на даний час відсутні підстави вважати, що виконано ще одну з складових мети покарання, а саме - виправну.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Керуючись ст. 74, 82 КК України, ст.ст. 7, 26, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд.

Суддя