ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/408/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3543/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.125,122 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який належним чином повідомлений про розгляд справи, за умови, що питання про погіршення його становища не ставиться, без участі потерпілих та їхнього представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли відповідні заяви, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 14 09 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання в виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та відбуття призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання за: ч.1 ст.122 КК України виді 3 років позбавлення волі; ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі.

Визначено, що строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту фактичного затримання.

Частково задоволено цивільні позови ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 60000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1117,90 грн.; ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 813,35 грн.; ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В іншій частині цивільних позовів відмовлено.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 06 2018 року ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де окрім нього також знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

У період часу з 19:00 год. до 20:00 год., цього ж дня, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, у який втрутився ОСОБА_10 та намагався його припинити, в результаті чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виникла сутичка, яка в подальшому переросла у боротьбу, у ході якої у ОСОБА_7 , виник прямий злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у ході боротьби з останнім, перебуваючи у лежачому положенні, насильницьким чином увів до ротової порожнини ОСОБА_10 пальці лівої руки, після чого, із силою, почав відтягувати ліву щоку останнього, таким чином спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на слизовій оболонці лівої щоки, що за ступенем тяжкості, відповідно до висновку експерта №09-2736/2018 від 25 09 2018 року, належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.

У цей момент, ОСОБА_9 відтягнула ОСОБА_7 , в результаті чого протиправна поведінка останнього була припинена.

17 06 2018 року, у період часу з 19 год. 20 хв. до 20:00 год., у ході вищезазначеного конфлікту, що виник між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , останній, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, взяв обома руками фрагмент дерев`яної палиці, і зі значною силою зверху вниз, наніс нею один удар в область задньої частини передпліччя лівої руки останнього, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 , тілесні ушкодження, у виді садна, у проекції лівого ліктьового суглобу по його задній поверхні та синців по лівому краю лівого передпліччя, які, відповідно висновку медичного експерта № 09-2736 /2018 від 25 09 2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи за вищезазначеною адресою та вищезазначений час, маючи та реалізуючи раптово виниклий на ґрунті неприязних стосунків прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи поряд із ОСОБА_9 та утримуючи в руках дерев`яну палицю, замахнувся нею та зі значною силою зверху вниз, наніс нею один удар в область голови останньої з права.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесне ушкодження у виді забійної рани в скроневій ділянці праворуч, що за ступенем тяжкості, відповідно до висновку експерта №09-2737/2018 від 25 09 2018 року, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи за вищезазначеною адресою та вищезазначений час, ОСОБА_7 , маючи та реалізуючи раптово виниклий, на ґрунті неприязних стосунків, прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, утримуючи в руках дерев`яну палицю, зі значною силою, наніс нею один удар по пальцю правої стопи ОСОБА_8 , внаслідок чого, заподіяв їй тілесне ушкодження у виді закритої тупої травми правої стопи у виді внутрішньо суглобного осколкового перелому дистального матаепіфіза основної фаланги 2 пальцю зі зміщенням кісткових уламків, який відповідно до висновку експерта №09-3025/18 від 16 10 2018 року не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинив за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) та за цією ознакою, належить до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 , які виразилися у умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_8 , судом кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_10 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити, пом`якшити призначене йому за ч.2 ст.125 КК України та ч.1 ст.122 КК України покарання у виді позбавлення волі до 1 року 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування таких вимог вказав, що суд першої інстанції, при призначенні покарання, в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, конкретні обставини справи, а також обставини, які пом`якшують покарання, серед яких: його щире каяття; та обставина, що він притягується до кримінальної відповідальності вперше; активне сприяння у розкритті злочинів; відшкодування заподіяної шкоди; його позитивні характеристики, в результаті чого помилково не застосував до нього положення ст.75 КК України. Крім того, обвинувачений надав критичну оцінку своїй поведінці, (а.с.203-208).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Потерпілі подали до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник потерпілих подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому вказав, що жодної пом`якшуючої покарання обставини, в розумінні ст.66 КК України, ані в ході досудового розслідування, ані в ході судового розгляду встановлено не було, оскільки ОСОБА_7 не сприяв розкриттю злочину, щиро не розкаявся, вибачення у потерпілих не просив, заподіяну шкоду не відшкодував, у зв`язку з чим потерпілі наполягають на відмові у задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого.

Прокурор вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 не розглядається, враховуючи думку прокурора, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечення, подані представником в інтересах потерпілих, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченого щодо необхідності призначення більш м`якого покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим обвинуваченого ОСОБА_7 відомостям, які містяться у матеріалах справи, враховано, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.1 ст.122 та ч.2 ст.125 КК України, з урахуванням положень ст.70 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без застосування положень ст.75 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, обставин, за яких вчинені кримінальні правопорушення, даних про особу винного, зважаючи на категорію скоєних злочинів проти життя та здоров`я особи, які є основною соціальною цінністю, найважливішим людським благом, у відповідності до вимог ст.65 КК України, з урахуванням положень ст.50 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи обвинуваченого щодо явно несправедливого призначеного покарання внаслідок його суворості та наявності, на його думку, достатніх підстав для пом`якшення покарання і застосування ст.75 КК України, серед яких щире каяття, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, активне сприяння у розкритті злочинів, відшкодування заподіяної шкоди, його позитивні характеристики, - є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання та не є безумовною підставою, в даному випадку, для призначення більш м`якого покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Позитивну характеристику як обставину, яка свідчить про необхідність призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, колегія судів не може взяти до уваги, з огляду на те, що така характеристика у матеріалах справи відсутня та не представлена ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції на підтвердження апеляційних доводів.

Разом з тим, посилаючись на відшкодування заподіяної шкоди потерпілим як на обставину, яка на думку ОСОБА_7 , пом`якшує покарання, останній не надав суду жодних чеків чи квитанцій про переказ коштів, або розписок потерпілих про їх отримання та інших відомостей, які б підтверджували факт відшкодування такої шкоди.

Натомість в поданих на апеляційну скаргу обвинуваченого запереченнях, представник потерпілих вказав, що ОСОБА_7 не здійснено жодних дій, спрямованих на відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, більше того, обвинувачений навіть не вибачився перед потерпілими.

Водночас, в запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представником потерпілих звернуто увагу суду, на те, що в діях обвинуваченого, його посткримінальній поведінці та ставленню до скоєного не вбачається ознак щирого каяття.

Колегія суддів погоджується з такими доводами представника потерпілих, з огляду на те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 визнав свою провину у скоєних кримінальних правопорушеннях лише частково.

Крім того, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений вибачився перед потерпілими, компенсував їм перенесені страждання, чи іншим чином намагався спокутувати свою провину. Не надав таких відомостей обвинувачений і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, обвинуваченим не надано і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що дії ОСОБА_7 були спрямовані на завдання шкоди здоров`ю двох жінок, в однієї з яких є малолітня дитина, яка була присутня під час конфлікту, який виник між обвинуваченим та потерпілими, у тому числі під час нанесення ударів палкою потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також бере до уваги посткримінальну поведінку обвинуваченого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після конфлікту, який стався на базі відпочинку, ОСОБА_7 погрожував потерпілим, переслідував їх на своєму автомобілі, створював аварійну ситуацію на дорозі, чим наражав на небезпеку усіх пасажирів автомобіля, в тому числі і п`ятимісячну дитину потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку з чим щодо ОСОБА_7 було складено та передано на розгляд суду протокол про адміністративне правопорушення серії БР №199247 від 17 06 2018 року, який згодом було передано уповноваженим органам для вирішення питання про внесення відомостей до ЄРДР і проведення досудового розслідування (а.с.20).

Зважаючи на наведені обставини, позицію обвинуваченого щодо начебто визнання своєї провини у повному обсязі, щирого каяття та надання негативної оцінки своїй поведінці, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності за скоєне, а також домогтися звільнення від відбування покарання.

На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку, обране судом покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, їх суспільній небезпечності, характеру протиправних дій та особі обвинуваченого, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, як про це просить останній у апеляційній скарзі, за вищевказаних обставин, було б явно несправедливим внаслідок м`якості та таким, що не відповідає принципу пропорційності.

За наведеного, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 14 09 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4