Провадження № 11-кп/824/3923/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
29.10.2020 року під час підготовчого судового засідання прокурором заявлені клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мотивуючи свої клопотання тим, що існує необхідність запобігти спробам обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, адреси проживання, яких їм відомі, а також зважаючи на відсутність у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не одружені, міцних соціальних зв`язків, а також осіб на утриманні. Враховуючи вказане прокурор вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області обрано строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів до 27.12.2020 року, включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Ухвалу суду вважає необґрунтованою та невмотивованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом залишено недослідженими докази, наданими стороною захисту, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , демонструють наявність міцних соціальних зв`язків та повністю нівелюють первинні ризики, які існували 66 місяців, зазначає про наявність оплаченого житла в м. Києві (договір оренди), цивільної дружини, за місцем попередньої роботи, проживання має позитивні характеристики, а наявність середньої спеціальної освіти та досвіду роботи дає можливість ОСОБА_7 з легкістю знайти собі роботу. Також зазначає, що він допомагав своїм батькам похилого віку, які потребують моральної та матеріальної допомоги, піклування. Вважає, що прокурором не доведено ризику втечі з-під варти, а судом належно не вмотивовано продовження існування вказаного ризику зважаючи на строк перебування ОСОБА_7 під вартою.
Від обвинуваченого ОСОБА_8 також надійшла апеляційна скарга на вказану ухвалу суду, в якій він просить скасувати ухвалу та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення невірно зазначено інформацію щодо його місця реєстрації та соціальних зв`язків, так вказує, що він зареєстрований в 90 км від місця проведення бойових дій, що є підконтрольною Україні територією, окрім того на його утриманні перебуває його мати 1940 року народження. Вважає, що ризик впливання на свідків недоведений стороною обвинувачення, а ризики стосовно тяжкості статей були б можливі на початку досудового розслідування, однак на даний час минуло вже 5 років 6 місяців. Вважає, що можливо щодо нього застосувати інших запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про обрання тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів справи питання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою було вирішено на етапі підготовчого провадження судового провадження у перший інстанції. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Рішення про необхідність обрання строку тримання обвинувачених під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків, що обвинувачені не перебуваючи під вартою можуть переховуватись від суду, так як вони не мають міцних соціальних зв`язків та до того ж обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину з мірою можливого покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дій, а також суспільну небезпечність вчинених злочинів, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, більшість з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені з корисливих мотивів із застосуванням насильства та посяганням на життя і здоров`я людей, невідворотність наслідків вчинених злочинів, які полягають у спричиненні смерті двом людям не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, посилання адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , у своїй апеляційній скарзі на наявність цивільної дружини та орендованого житла, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про перебуванні на його утриманні його матері, яка є особою похилого віку що, на думку апелянтів вказує на міцність соціальних зв`язків, а також посилання на строки перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими та не співмірними у відношенні із наслідками вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, а тому ризик переховування від суду продовжує існувати, і виправдовує обрання такого запобіжного заходу обвинуваченим, як тримання під вартою.
Ухвала суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства
Посилання захисника на можливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, із застосуванням насильства, а тому, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків та формальність рішення суду першої інстанції у цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наявність ризиків стверджується матеріалами кримінального провадження, а висновки суду у цій частині є обґрунтованими і мотивованими.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: