Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/954/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001865 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , азербайджанець, громадянин України, уродженець м. Черкаси, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаєадресою: АДРЕСА_2 , не працює, не одружений, утриманців не має, раніше судимий:
- 11 квітня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. За ч. 1 ст. 263 КК України виправданий у зв`язку із не доведенням вини. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 січня 2016 року по день вступу вироку в законну силу в перерахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 02 серпня 2017 року вирок переглянуто Апеляційним судом Черкаської області засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України на 3 роки 3 місяці 15 днів позбавлення волі.
засуджений за ч. 3 ст. 186 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 19 листопада 2019 року по день набрання законної сили даним вироком суду.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 16 (шістнадцять) копійок.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, за таких обставин.
ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, 19 листопада 2019 року близько 11.00 год., умисно, реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, шляхом віджиму рами вікна проник до будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_10 , звідки з корисливих мотивів викрав золоті вироби 585 проби загальною вагою 9,3 г, а саме: золоту обручку, два золотих кільця, золотий ланцюжок, ринкова вартість яких відповідно до висновку експерта №8/2 від 08 січня 2020 року становить 6034 грн. 86 коп., а також вироби з «медичного золота» загальною вагою 7 г., а саме: ланцюжок золотого кольору з «медичного золота» та хрестик золотого кольору з «медичного золота», ринкова вартість яких відповідно до витягу зі звіту про незалежну експертну оцінку майна від 21 січня 2020 року становить 240 грн.
Однак на місці вчинення злочину був виявлений потерпілим та усвідомлюючи, що його злочинні дії були помічені, бажаючи досягти свого злочинного наміру, діючи умисно, відкрито, втік з будинку вистрибнувши з вікна, та після втечі з місця вчинення злочину був затриманий працівниками поліції неподалік від вказаного домоволодіння, а саме на перехресті вулиць Філатова та Павлова в м. Сміла Черкаської області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду, ухвалити новий, яким яого підзахисного визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_8 від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вирішити питання про стягення процесуальних витрат та речових доказів.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що потерпілому, щоб увійти до кімнати потрібен був час щоб відкрити двері та увійти до своєї кімнати. А тому на думку захисту ОСОБА_8 почувши звук скрип ключа у замку, вистрибнув із вікна.
На досудовому слідстві слідчий експеримент не проводився за участю потерпілого.
Також, суд першої інстанції не прописав всі показання потерпілого, відповідно до яких обвинувачений застосував до нього газовий балончик, після чого він поїхав його наздоганяти на автомобілі.
Другою підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у відповідності до ч.2 ст. 409 КПК України, може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції не було застосовано ст. 75 КК України.

Цивільний позов заявлений не був, матеріальна шкода відшкодована повністю, його підзахисний повністю визнає свою вину за ч. 3 ст. 185 КК України, вибачився перед потерпілим, має гепатит С, потребує санації, хворіє артритом колінного суглобу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок районного суду та ухвали новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, будучи раніше судимим, судимість не знята та не погашена, належних висновків не зробив.

А тому, на думку прокурора обвинуваченому необхідно призначити більш суворе покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, прокурора, який просив залишити подані апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений

ОСОБА_8 пояснив, що 19 листопада 2019 року у першій половині дня він приїхав у м. Смілу з м. Черкаси до свого знайомого, при цьому з собою у нього були ліхтарик та газовий балончик.
Скоєння злочину було спровоковано станом його здоров`я, бажання проникнути до будинку та здійснити крадіжку виникло раптово, оскільки хвіртка огорожі була відкритою. За будинком під вікном лежали автомобільні диски, ставши на які ОСОБА_8 за допомогою стамески, яку знайшов у дворі, відчинив вікно та проник у кімнату будинку, звідти перейшов до іншої кімнати, в кімнаті на відкритій полиці шафи помітив коробочку розміром приблизно 10х15 см у формі сердечка, в якій знаходились ювелірні прикраси: декілька ланцюжків та каблучок. Золоті вироби ОСОБА_8 забрав, поклавши їх до кишені, а шкатулку залишив. З будинку виліз через те ж вікно, що й проникнув.
Надворі біля припаркованого на дорозі автомобіля він ( ОСОБА_8 ) побачив потерпілого, який схопивши палку побіг за ним. Наздогнавши його потерпілий кілька разів вдарив ОСОБА_8 дерев`яною палицею по голові, після чого ОСОБА_8 повернувся до нього та побризкав у верхню частину обличчя з газового балончику і швидко пішов від двору в праву сторону. Приблизно за три квартали ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції, в нього було вилучено викрадені золоті вироби, газовий балончик, стамеску, гаманець, телефон та зняті з рук рукавички.
На підставі викладених обставин, обвинувачений стверджує, що оскільки потерпілий не міг бачити його в момент скоєння злочину, його дії слід кваліфікувати як крадіжку поєднану з проникненням в житло.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 19 листопада 2019 року близько 11.00 год.він повернувся до місця свого проживання, що за адресою АДРЕСА_3 , при цьому хвіртка в двір була відкритою, а двері будинку зачиненими.
В спальній кімнаті потерпілий побачив невідомого йому чоловіка у масці, який нишпорив у його речах, побачивши потерпілого чоловік вискочив у вікно, а потерпілий, схопивши швабру, почав його наздоганяти. Обвинувачений побризкав у обличчя потерпілого з газового балончика, біля хвіртки він вдруге побризкав йому в обличчя з газового балончика, після чого скинув маску і побіг. Потерпілий викликав працівників поліції. При затриманні обвинувачений опору працівникам поліції не чинив та пояснив, що причиною проникнення в його житло була потреба в грошах.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що вранці 19 листопада 2019 року вона відвела дитину в дитячий садок, ближче до обіду їй зателефонував батько - ОСОБА_10 та повідомив, що затримав крадія. Викрадені золоті речі, а саме 3 каблучки та ланцюжок, а також вироби з медичного сплаву ланцюжок із хрестиком були вилучені працівниками поліції з кармана крадія. Свідок ОСОБА_11 також підтвердила, що бачила в будинку відкрите вікно, до якого була переміщена автомобільна шина, щоб легше було залізти у будинок.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що у листопаді 2019 року близько 11ю00 години його було запрошено в якості понятого під час проведення слідчої дії, яка проводилась біля кооперативних гаражів по вул. Філатова в м. Сміла.
Підтвердив, що він був свідком проведення виїмки з кишені ОСОБА_8 речових доказів, а саме ювелірних виробів, які були поміщені у пакети та опечатані, також було проведено фотозйомку слідчих дій. У ОСОБА_8 з собою була сумка, в якій знаходився балончик сльозоточивого газу та шапочка з вирізами. При цьому обвинувачений пояснював, що проник у будинок через вікно, згодом приїхав потерпілий та «застав його на гарячому».

Крім даних показань свідків та потерпілих, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

Рапортом чергового інспектора СРПП № 3 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 19 листопада 2019 року відповідно до якого цього дня о 11 год. 50 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в районі вулиць Філатова - Павлова в м. Сміла до будинку заявника ОСОБА_10 проник невідомий чоловік та намагається втекти. Невідомого затримано. Слідчий прибув за вказаною адресою, було проведено огляд місця події, складено протокол затримання особи та затримано особу в порядку ст. 208 КПК України, ознайомлено особу з правами та обов`язками затриманого, проведено обшук, вилучено речі важливі для проведення розслідування, прийнято заяву про вчинене правопорушення, опитано свідків та потерпілого
(а.с. 117).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 листопада 2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 звернувся до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою про те, що 19 листопада 2019 року близько 11 години 15 хвилин невідома особа проникла до будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 та вчинила крадіжку ювелірних прикрас, в процесі вчинення злочину був виявлений ОСОБА_10
(а.с.118).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 листопада 2019 року з таблицею зображень до нього, з якого вбачається, що ОСОБА_8 19 листопада 2019 року о 11 годині 50 хвилин було затримано на перехресті вулиці Філатова та вулиці Павлова в м. Сміла на підставі того, що потерпілий застав його в своєму домоволодінні під час скоєння крадіжки. Під час затримання виявлено та вилучено в тому числі викрадені у ОСОБА_10 ювелірні вироби та прикраси
(а.с. 119-125).

Протоколом огляду місця події від 19 листопада 2019 року на якому зафіксовано, що під час огляду місцевості за адресою: по вул. Філатова,6 в м. Сміла на узбіччі дороги біля металевого гаражу знаходився чоловік, що представився ОСОБА_8
(а.с. 126).

Протоколом огляду місця події з таблицею зображень до нього від 19 листопада 2019 року, відповідно до якого в присутності двох понятих проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено слід знаряддя зламу у вигляді заглиблення та перекопійовано на пластиліновий зліпок та слід фрагменту низу взуття у вигляді відшарування речовини сірого кольору
(а.с. 127-131).

Протоколом огляду речових доказів з фототаблицею до нього від 23 листопада 2019 року відповідно до якого проведено огляд золотих виробів, які були вилучені у ОСОБА_8 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України від 19 листопада 2019 року та передано їх на зберігання потерпілому ОСОБА_10 під розписку про зберігання вказаних предметів
(а.с. 132-137).

Постановою про визнання предметів речовими доказами від 23 грудня 2020 року відповідно до якого золоті вироби, які були вилучені у ОСОБА_8 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України від 19 листопада 2019 року визнано речовими доказами
(а.с. 138-139).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20 грудня 2020 року відповідно до якого цього дня ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка скоїла інкримінований злочин, за зовнішніми прикметами
(а.с. 140-141).

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімком від 19 листопада 2020 року відповідно до якого потерпілим ОСОБА_10 в присутності понятих було проведено впізнання за фотознімками, для впізнання останньому надано чотири фотознімки чоловіків
(а.с. 142).

Протоколом огляду предметів з таблицею зображень до нього від 03 січня 2020 року проведено огляд сейф-пакета № INZ1003654, в якому знаходяться рукавички та сейф-пакета № INZ1003653, в якому знаходиться ліхтарик та газовий балончик. Постановою про визнання предметів речовими доказами від 03 січня 2020 року вказані предмети визнано речовими доказами
(а.с. 143-145).

Витягом зі звіту про незалежну експертну оцінку майна від 21 січня 2020 року відповідно до якого ринкова вартість виробів золотого кольору з медичного золота загальною вагою 7 г, а саме: ланцюжку золотого кольору з медичного золота та хрестику золотого кольору з медичного золота становить 240 гривень
(а.с. 146).

Висновком експерта №8/2 від 08 січня 2020 року ринкова вартість золота 585 проби загальною вагою 9,3 г станом на 19 листопада 2019 року становить 6034 гривні 86 копійок

(а.с.147-149).

Довідкою КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» № 2053 від 23 липня 2020 року відповідно до якоїОСОБА_8 під наглядом в наркодиспансері не перебуває

(а.с.150).

Довідкою КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» № 2184-02 від 23 липня 2020 року відповідно до якоїОСОБА_8 в період з 1983 року по теперішній час на лікуванні не перебував

(а.с. 151).

Довідкою КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» № 1171/01-05/1 від 21 липня 2020 року відповідно до якої ОСОБА_8 під наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває та на лікуванні не знаходився

(а.с. 156).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Що стосується доводів захисту про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 на ч. 3 ст. 185 КК України необхідно зазначити наступне.
Необхідно врахувати, що чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 цього Кодексу це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж як і крадіжка вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування Ї залежно від характеру насильства чи погрози Ї як грабіж чи розбій.
Отже, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише толі, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні особи). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сп`яніння).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 розпочав вчинення кримінального правопорушення як крадіжку, однак його дії, які мали таємний характер, були викриті потерпілим, про що було відомо обвинуваченому, однак він з метою утримання викраденого майна втік з місця події, усвідомлюючи, що його дії помічені і оцінюються як викрадення.
Крім того у суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_12 який пояснив, що його було запрошено в якості понятого під час проведення слідчої дії, яка проводилась біля кооперативних гаражів по вул. Філатова в м. Сміла. Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що він був свідком проведення виїмки з кишені ОСОБА_8 речових доказів, а саме ювелірних виробів, які були поміщені у пакети та опечатані, також було проведено фотозйомку слідчих дій. У ОСОБА_8 з собою була сумка, в якій знаходився балончик сльозоточивого газу та шапочка з вирізами. При цьому обвинувачений пояснював, що проник у будинок через вікно, згодом приїхав потерпілий та «застав його на гарячому».
Враховуючи те, що ОСОБА_8 розпочав вчинення кримінального правопорушення як крадіжку, однак його дії, які мали таємний характер, були викриті потерпілим колегія суддів приходить до висновку про те, що кваліфікація дій
ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України є правильно та підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові № 725/2266/18 від 11 вересня 2019 року.

Також не можуть бути задоволенні доводи захисника стосовно відсутності слідчого експерименту за участі потерпілого, як підстава для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вина ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України повністю підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами.

Крім того доводи захисника стосовно того, що потерпілий ОСОБА_10 не міг бачити обвинуваченого ОСОБА_8 є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , який під час проведення слідчої дії чув що обвинувачений пояснював, що проник у будинок через вікно, згодом приїхав потерпілий та «застав його на гарячому».

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинувачених та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини вчинення, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин, отже правильних висновків для себе не зробив, не працює, та саме таким злочинним шляхом заробляє на життя, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно з даними облікової документації на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, утриманців не має, стан здоров`я обвинуваченого, заподіяні збитки потерпілому відшкодовано шляхом повернення викраденого майна, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання.
А тому на думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки твердження апеляції прокурора не доводять того, що обвинуваченому необхідно призначити більш тяжке покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі, судом не достатньо враховано його особу та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.

Що стосується доводів захисника про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України необхідно зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо є виправлення засудженого без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше судимий за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний, корисливий злочин, отже правильних висновків для себе не зробив, не працює, та саме таким злочинним шляхом заробляє на життя, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо.
А тому, на думку колегії суддів виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства є не можливим.
Отже, враховуючи особу обвинуваченого колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційних доводів захисника про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника та прокурора про призначення більш м`якого та більш суворого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції захисник наполягає на призначенні більш м`якого покарання, прокурор - більш суворого, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4