Справа № 754/46/21
У Х В А Л А
Іменем України

05 лютого 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід,

В С Т А Н О В И В :
29 січня 2021 року автоматизованою системою документообігу суду ОСОБА_3 визначено як слідчого суддю для розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 3, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення (справа № 754/46/21, номер провадження 1-кс/754/85/21).

29 січня 2021 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_3 заявила самовідвід від розгляду вказаної скарги.

Заява про самовідвід слідчого судді обґрунтована тим, що ОСОБА_4 порушує питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, відносно судді у відставці Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у зв`язку з чим існують обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_3 при розгляді вказаної скарги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2021 року головуючим суддею з розгляду вказаної заяви про самовідвід слідчого судді визначено суддю ОСОБА_1 .

Слідчий суддя ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином.

У судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, про день, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином.

Оскільки за змістом частини третьої статті 81 КПК України при розгляді заяви про відвід участь осіб не є обов`язковою, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали заяви про самовідвід, суддею встановлено таке.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Частиною першою статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02, рішення від 9 листопада 2006 року, п. 49, 50, 52, 53 зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, … чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Враховуючи викладене вище, вимоги чинного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, з метою виключення будь-яких сумнівів щодо безстороннього та неупередженого розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 3, в якій порушується питання про притягнення до кримінальної відповідальності судді у відставці Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , суд вважає заяву слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

На підставі викладеного керуючись ст. 75, 80, 81, 82, 369 - 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Заяву слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 3, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення (справа № 754/46/21, номер провадження 1-кс/754/85/21) - задовольнити.

Матеріали справи № 754/46/21 передати на розгляд іншому слідчому судді в порядку, визначеному ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1