ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/579/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 707/682/20 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001316 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кольчугіно Володимирської області РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 07.03.2014 за ч.2 ст.185, на підставі ст.71 КК України, до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.04.2018 по відбуттю строку покарання,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 628, 04 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11.12.2019, точний час не встановлено, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, пошкодивши двері до нежитлового приміщення (недобудованого будинку), що знаходиться по АДРЕСА_2 , викрав надувний резиновий човен зеленого кольору марки «Aqua-Storm», моделі ST-260, який належить ОСОБА_9 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №8/864 від 19.12.2019 могла становити 3 750 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить, дослідивши характеризуючи дані на обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Апелянт, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК України, посилаючись на ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ступіня тяжкості та характеру вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який офіційно не працює, законних джерел доходу і стійких соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, за що судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях перевиховання, переосмислити власні дії та виправитися без ізоляції від суспільства.

Просить врахувати, що згідно досудової доповіді органу пробації, ОСОБА_7 становить середній рівень небезпеки для суспільства, а ймовірність вчинення ним нового кримінального правопорушення є високою, тому виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі неможливе.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: прокурора в підтримку апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про достатність призначеного покарання і безпідставність апеляційних вимог прокурора; потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, а в судових дебатах у вирішенні апеляційних вимог поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження повторно дослідивши характеризуючи дані на обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора належить до задоволення.
За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючи доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також - запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно оскаржуваного судового рішення, призначаючи ОСОБА_7 покарання у визначених межах і мотивуючи можливість звільнення від його відбування з випробування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу винного, обставини, що пом`якшують покарання останнього.

Разом з цим, на думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції прийняв за відсутності належних для цього підстав та з порушенням п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, належним чином не обґрунтовавши можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Повторно дослідивши характеризуючі дані на ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення йому покарання у визначених межах із подальшим застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, що, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного останньому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів в якості обставин, які пом`якшують покарання останнього враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 і передбачених ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, має не зняту та не погашену судимість, за місцем проживання характеризується негативно, сталих соціальних зв`язків та доходу не має, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Інформації про стан здоров`я обвинуваченого, яка б унеможливлювала його тримання під вартою, матеріали кримінального провадження не містять. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 11.03.2020 № 110 ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення і не страждає на даний час, виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості, психічні і поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю із синдромом залежності і не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Даними досудової доповіді встановлено, що ОСОБА_7 має високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, тому його виправлення без позбавлення або обмеження волі не можливе, а сам він становить середній рівень небезпеки для суспільства.

Наряду з цим, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який, за класифікацією, передбаченою ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, що посягають на приватну власність особи, обставини його вчинення, дані про те, що раніше ОСОБА_7 надавалась судом довіра і застосовувалися положення ст.75 КК України, однак він належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення корисливої спрямованості.

Наведені дані про особу обвинуваченого, а також встановлені судом фактичні обставини провадження, в тому числі позиція потерпілого, який в ході судового розгляду до обвинуваченого претензій матеріального характеру не мав, дають колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, однак без подальшого застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Зазначене покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Оскільки колегія суддів, задовольняючи апеляційні вимоги прокурора, погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до вироку суду першої інстанції, то, на виконання ст.ст. 418, 420 КПК України, ухвалює новий вирок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити за вказаною статтею покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його фактичного затримання на виконання вироку суду.

У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді