ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/1680/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2713/20 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.ч.1, 2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слобожанське Харківського району Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості, -

засуджено:
-за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
-за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладанням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Як установив суд, 08 лютого 2018 року приблизно об 11 год. ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 300 грн., який належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на загальну суму 350 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Крім того, 09 лютого 2018 року приблизно о 10 год. 40 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 600 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 700 грн..
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 10 лютого 2018 року приблизно о 08 год. 40 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 700 грн., який належите потерпілій ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 820 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 10 лютого 2018 року приблизно о 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 700 грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник і розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 820 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 13 лютого 2018 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 500 грн., який належить потерпілому ОСОБА_13 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник і розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 700 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 13 лютого 2018 року приблизно о 15 год. ОСОБА_7 знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 1260 грн., який належить потерпілому ОСОБА_14 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник і розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 , матеріальну шкоду на загальну суму 1310 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 14 лютого 2018 року приблизно о 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 500 грн., який належить потерпілому ОСОБА_15 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник і розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 750 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 14 лютого 2018 року приблизно о 12 год. ОСОБА_7 знаходячись в маршрутному таксі №163 сполученням «Харків-Липці», маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав гаманець з грошовими коштами у сумі 715 грн., який належить потерпілому ОСОБА_16 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник і розпорядився викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 915 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, заступник прокурора Харківської області посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначив, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд не врахував, що останній систематично вчинив 8 аналогічних злочинів, передбачених ст.185 КК України, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму майже 6500 грн., яку більше ніж 2 роки не намагався відшкодувати. Указав, що судом також не було враховано, що ОСОБА_7 ухилявся від суду, у зв`язку з чим до нього 5 разів застосовувався привід, а в грудні 2019 року оголошено у розшук. Відзначив, що ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Синдром залежності від алкоголю», не працює, отже суспільно корисною працею не займається, що свідчить про антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання стати на шлях виправлення. Вважає, що посилання у суду на щире каяття ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування ст.75 КК України.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно положень ст.414 КПК України, явно несправедливим через м`якість визнається покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом чи розміром.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання 2 роки позбавлення волі, тобто таке саме за своїм видом і розміром остаточне покарання, яке призначено вироком суду першої інстанції.

Тому, виходячи з приписів ст.414 КПК України, визнати призначене судом першої інстанції остаточне покарання за його видом і розміром явно несправедливим через м`якість не можна.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання з негативного боку не характеризувався, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 2009 року з діагнозом «Синдром залежності від алкоголю».

Суд також взяв до уваги щире каяття обвинуваченого, визнавши це пом`якшуючою покарання обставиною.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, є обґрунтованими.

Так, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд у повній мірі не врахував, що ОСОБА_7 за короткий проміжок часу вчинив 8 епізодів умисних злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму майже 6500 грн., а також особу обвинуваченого, який раніше шість разів судимий, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, у зв`язку із чим, при призначенні остаточного покарання неодноразово застосовувалися правила ст.71 КК України,що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, а тому застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України вважає безпідставним, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку.

Згідно наведеному у ч.1 ст.420 КПК України вичерпному переліку підстав для ухвалення свого вироку судом апеляційної інстанції, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.2 ч.1 ст.7 КПК України такої загальної засади кримінального провадження, як законність, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідновжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням внесених до ч.1 ст.185 КК України змін.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: