Справа № 738/1423/20
№ провадження 1-в/738/219/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового розгляду:
прокурора - ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_2
В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що він засуджений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року, за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Строк відбування покарання обчислюється з 07 грудня 2015 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 грудня 2015 року до 03 серпня 2016 року. В місцях позбавлення волі перебуває з 07 грудня 2015 року, за час знаходження в Артемівському УВП №6 режим утримання не порушував, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався, стягнень не мав. З 22 вересня 2016 року та по даний час відбуває покарання у ДУ «Менська ВК (№91)», де на підставі наказу №57 від 13 жовтня 2016 року був працевлаштований робітником швейної дільниці установи виконання покарань, згідно з наказом №62 від 03 листопада 2016 року був звільнений за власним бажанням, з 01 листопада 2016 року до 24 грудня 2016 року був працевлаштований робітником котельні установи, звільнений з роботи за власним бажанням, у зв`язку із загостренням хронічної хвороби проходив лікування, після проходження лікування 18 вересня 2017 року звертався до адміністрації установи виконання покарань із заявою про працевлаштування, однак вказана заява не була реалізована, внаслідок чого він 04 квітня 2019 року повторно звернувся із аналогічною заявою, за результатами розгляду якої адміністрацією ДУ «Менська ВК (№91)» була надана відповідь про неможливість його працевлаштування на підприємстві установи у зв`язку з відсутністю ідентифікаційного номеру. 11 квітня 2019 року він в черговий раз звернувся до Менської ВК (№91) із заявою про його працевлаштування, яка адміністрацією вказаної установи виконання покарань залишилась поза увагою. Звертає увагу на те, що під час розгляду 26 червня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в задоволенні якого йому було відмовлено, спостережною комісією Менської районної державної адміністрації було надано постанову, згідно з якою остання погодила застосування до нього пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, зазначає, що на даний час він відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, залучений до двогодинних відпрацювань, які виконує добросовісно відповідно до графіку черговості, бере активну участь у благоустрої відділення СПС №6, в заходах культурно-масового характеру, які проводяться в установі, у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», про що свідчить його позитивна колективна характеристика засуджених відділень СПС №4, 5,6, яка була надана ним разом з копіями заяви стосовно його працевлаштування Менському районному суду 26 червня 2019 року під час розгляду попереднього його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, реагує на них правильно, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації установи виконання покарань, займається самоосвітою, зокрема, проходив онлайн-курси за напрямками фізіологія та психологія, отримав відповідні сертифікати, незважаючи на відсутність виконавчих листів за вироком суду ним було добровільно сплачено судові витрати в розмірі 254, 52 грн, на його думку, вказані обставини свідчать про те, що своєю сумлінною поведінкою він довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України, окрім цього, просить врахувати суд, що на час звернення з вказаним клопотанням його невідбута частина покарання становить 5 місяців 18 днів.

Виклад позиції учасників судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, зазначив, що в 2019 році він неодноразово звертався до адміністрації установи виконання покарань із заявами про працевлаштування, що свідчить про його бажання працювати, однак, у зв`язку з відсутністю у нього ідентифікаційного номеру, який необхідний для працевлаштування, адміністрацією ДУ «Менська ВК (№91)» його не було працевлаштовано й дане питання не вирішено по даний час, чи відновлено втрачений його ідентифікаційний код він не знає, оскільки про це йому ніхто з працівників установи не повідомляв, вважає, що подані ним у 2019 році заяви про працевлаштування є актуальними, і він чекає на них відповіді, разом з цим, не заперечував, що після розгляду його попереднього клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року, він більше не звертався із заявами про працевлаштування, у 2020 році більше займався самоосвітою, проходив онлайн-курси, про що отримав відповідні сертифікати, брав участь у ремонтних роботах, однак, адміністрацією установи питання про його заохочення не вирішувались. Вважає, що своє сумлінною поведінкою він довів своє виправлення, відбув 2/3 частини призначеного судом покарання та заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_2 , посилаючись на те, що останній за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі неодноразово допускав порушення розпорядку дня, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, жодного разу не заохочувався, не працевлаштований й не виявляє бажання працювати, а тому своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представники установи виконання покарань та спостережної комісії Менської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явились, їх неприбуття в судове засідання відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Встановлені судом обставини.
ОСОБА_2 засуджений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк покарання засудженому ОСОБА_2 обчислюється з 07 грудня 2015 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_2 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 07 грудня 2015 року по 19 травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (арк.с.22-24).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_2 залишено без змін. В строк покарання ОСОБА_2 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 07 грудня 2015 року до 03 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (арк.с.25, 26).

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2016 року набрав законної сили 03 серпня 2016 року (арк.с.27).

З характеристики засудженого, затвердженої 04 листопада 2020 року начальником Державної установи «Менська виправна колонія (№91 ОСОБА_5 , матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 07 грудня 2015 року.

За час перебування в Артемівській УВП (№6) режим утримання не порушував, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 22 вересня 2016 року засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)». За час відбування покарання допускав порушення розпорядку дня установи, за що 22, 23 травня 2017 року та 05 лютого 2018 року отримав дисциплінарні стягнення, накладені начальником відділення у вигляді попереджень та догани. На даний час всі накладені дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку. На профілактичних обліках не перебуває. Згідно з наказом №57 від 13 жовтня 2016 року був працевлаштований робітником швейної дільниці установи, до роботи ставився байдуже, корисної ініціативи не проявляв, заохочень не мав. На підставі наказу №62 від 03 листопада 2016 року був звільнений з посади за власним бажанням. На підставі поданої засудженим письмової заяви з 01 листопада 2016 року був працевлаштований робітником котельні установи, де до роботи ставився байдуже, був звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі поданої ним письмової заяви від 24 грудня 2016 року. На даний час з письмовою заявою щодо працевлаштування на підприємстві установи не звертався. Згідно з графіком залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшенню житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, передбачені законодавством вимоги персоналу установи виконує під контролем, з представниками адміністрації намагається бути ввічливими та тактовним, на зроблені йому зауваження реагує не завжди належним чином, товариські відносини підтримує із засудженими різної спрямованості, до негативних вчинків інших засуджених ставиться байдуже. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділення, не відвідує. Бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку виконує за планом, займається на спортивному майданчику локального сектору (арк.с.28-30).

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №9 від 02 травня 2019 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення (арк.о.с.162, 163). В опитувальному аркуші щодо заміни умов тримання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно засудженого ОСОБА_2 також містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколом №8 від 14 квітня 2017 року та протоколом №9 від 18 квітня 2018 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтею 82 КК України.

На засіданні спостережної комісії Менської районної державної адміністрації 26 жовтня 2020 року було розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_2 щодо можливості застосування до нього пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за результатами розгляду якого прийнято постанову №86 (протокол №32 від 26 жовтня 2020 року) про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_2 такої пільги (арк.с.10).

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 81 КК України визначено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_2 , відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, допускав порушення розпорядку дня, за що у 2017 та 2018 роках отримав три стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, однак на противагу цьому не має жодного заохочення, у 2016 році був працевлаштований, однак пропрацював незначний проміжок часу, на швейній дільниці установи з 13 жовтня по 03 листопада 2016 року, а з 01 листопада по 24 грудня 2016 року робітником котельні установи, до роботи відносився байдуже, ініціативи не проявляв, був звільнений за власним бажанням, більше до суспільно корисної праці не залучався й на даний час не працевлаштований, заяв про працевлаштування, окрім заяви від 18 вересня 2017 року, до адміністрації установи не подавав, до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку згідно з графіком залучається лише з 2019 року.

Судом встановлено, що 12 червня 2019 року засуджений ОСОБА_2 вже звертався до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року, залишеною без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення, суд врахував його поведінку та відношення до праці за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі, зокрема й те, що на час розгляду клопотання він не був працевлаштований, не мав заохочень, мав стягнення, які на час розгляду клопотання були погашені, а також колективну характеристику, складену засудженими відділення СПС №5, 6, на засудженого ОСОБА_2 та добровільне відшкодування ним судових витрат, на чому наголошував і під час розгляду даного клопотання та просив врахувати дані обставини при вирішенні його клопотання.

Однак, після розгляду попереднього клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення у 2019 році, його поведінка не змінилася, він не працює, бажання працювати не виявляє, заохочень не має.

В матеріалах особової справи ОСОБА_2 є лише заяви останнього від 18 вересня 2017 року про його працевлаштування та від 04 квітня 2019 року про надання йому копій паспорту та ідентифікаційного коду, необхідних для працевлаштування, яка була розглянута та 11 квітня 2019 року ОСОБА_2 надана відповідь про відсутність можливості надати йому копію ідентифікаційного коду у зв`язку з відсутністю його в особовій справі, та зазначено, які в зв`язку з цим установою виконання покарань вчиняються дії.

Окрім того, в матеріалах особової справи знаходиться копія картки фізичної особи платника податків, виданої Артемівською ОДПІ 04 листопада 2002 року, про одержання ОСОБА_2 ідентифікаційного номеру, на якій мається відмітка про її отримання ОСОБА_2 16 квітня 2019 року, а також картка платників податків на ім`я ОСОБА_2 , видана Менською ДПІ 18 квітня 2019 року.

За таких обставин, твердження засудженого про те, що йому невідомо чи вирішувалось установою виконання покарань питання з приводу відновлення його ідентифікаційного номеру та про його відсутність на даний час взагалі, що унеможливлює його працевлаштовування, спростовуються матеріалами особової справи. Вказані факти навпаки свідчать про те, що ОСОБА_2 не проявляє ініціативи щодо його працевлаштування та не бажає працювати.

Посилання засудженого на те, що він не має діючих стягнень, а тому до нього може бути застосована пільга, передбачена статтею 81 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини хоч і не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, проте таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання.

Також засуджений ОСОБА_2 просив врахувати, що він відбув необхідну для умовно-дострокового звільнення частину призначеного йому покарання, до кінця строку покарання залишилось п`ять місяців.

Водночас з тим, з положень статті 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Проходження засудженим ОСОБА_2 онлайн-курсів свідчить про підвищення його рівня самоосвіти, але, на думку суду, є недостатнім для доведення його виправлення у розумінні статті 81 КК України.

Згідно з постановою №86 спостережної комісії Менської районної державної адміністрації (протокол № 32 від 26 жовтня 2020 року), остання дійшла висновку про передчасність умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_2 .. Проте, як вбачається з матеріалів особової справи, розглядаючи аналогічне питання у 2019 році, спостережна комісія погодила застосування до засудженого пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення (постанова № 46, протокол №18 від 24 червня 2019 року).

З огляду на викладене, суд вважає необхідним зазначити про те, що рішення спостережної комісії мають рекомендаційний характер і не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, а таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_2 , оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, він не заохочувався, не бажає працювати, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 11 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1