КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3012/2020 (761/9914/20) Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власників майна ТОВ «Пауер Інжиніринг» та ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власників майна ТОВ «Пауер Інжиніринг» та ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658) за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, по відкриттю та функціонуванню рахунку: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (українська гривня), директора ТОВ «Пауер Інжиніринг» () ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ) - НОМЕР_4 (українська гривня); АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1, по відкриттю та функціонуванню рахунків: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_5 (українська гривня), НОМЕР_6 (українська гривня), № НОМЕР_7 (українська гривня), НОМЕР_8 (українська гривня), із забороною розпоряджатися грошовими коштами, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати та аліментів, а також з можливістю зарахування на зазначений рахунок коштів, що надходять.
У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власників майна ТОВ «Пауер Інжиніринг» та ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658) за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, по відкриттю та функціонуванню рахунку: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (українська гривня), директора ТОВ «Пауер Інжиніринг» () ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ) - НОМЕР_4 (українська гривня); АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1, по відкриттю та функціонуванню рахунків: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_5 (українська гривня), НОМЕР_6 (українська гривня), № НОМЕР_7 (українська гривня), НОМЕР_8 (українська гривня), постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про невідповідність арештованих грошових коштів критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Вказує, що у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, будь-які позови у справі відсутні.
Також адвокат зазначає про відсутність у товариства податкового боргу, вказуючи, що слідчий орган вийшов за межі своїх повноважень, приймаючи на себе функцію перевірки правильності або неправильності виконання товариством вимог податкового законодавства. Додає, що відкриття слідчими підрозділами кримінального провадження на підставі акту податкової перевірки без податкового повідомлення-рішення або за наявності неузгодженого податкового повідомлення-рішення є незаконним.
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що арештовані грошові кошти не мають жодного відношення до господарської діяльності товариства. Стверджує, що арешт на вказані грошові кошти вже було скасовано, а сторона обвинувачення неодноразово зверталася до суду із клопотанням про арешт. Додає, що товариство ніколи не користувалося рахунком № НОМЕР_5 (українська гривня).
У підсумку апелянт вказує на те, що згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України ОСОБА_9 від 14.07.2020 року №СЕ-19-20/13476-ЕК, заниження товариством в 2016-2018 роках податків документально не підтверджено.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування пропуску строку зазначає, що копію оскаржуваного судового рішення отримано стороною захисту 25.05.2020 (а.с. 92 т. 1).
Крім того, на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , який також представляє інтереси власників майна ТОВ «Пауер Інжиніринг» та ОСОБА_6 , в яких адвокат вказує на невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, незаконність реєстрації даного кримінального провадження, незаконність використання прокурором протоколів огляду інформаційно-аналітичної системи ДФС України «Податковий блок» для обгрунтування клопотання про накладення арешту на грошові кошти третіх осіб та листа ГУ ДПС у м. Києві від 15.01.2020, зазначаючи, що додані прокурором до клопотання документи не мають будь-якого правового та доказового значення.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 14 годину 15 хвилин 21.09.2020 року, про що надіслано повідомлення прокурору 02.09.2020 року (а.с. 21-22 т. 2), проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора.
Також представник державного обвинувачення, будучи належно повідомленим, не прибув у судові засідання, які були призначені на 05.06.2020, 01.07.2020, 28.07.2020, 01.09.2020.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власників майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власників майна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що копію оскаржуваної ухвали апелянтом отримано 25.05.2020 (а.с. 92 т. 1), апеляційна скарга подана до суду 29.05.2020 року (а.с. 198 т. 1), п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні прокуратури м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження №0000251, відомості про яке 25.03.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

03.04.2020 прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658) за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, по відкриттю та функціонуванню рахунку: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (українська гривня), директора ТОВ «Пауер Інжиніринг» () ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ) - НОМЕР_4 (українська гривня); АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1, по відкриттю та функціонуванню рахунків: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_5 (українська гривня), НОМЕР_6 (українська гривня), № НОМЕР_7 (українська гривня), НОМЕР_8 (українська гривня), яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року задоволено частково, проте зтаким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий прокурор не дотримався.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (а.с. 1-6).

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом уваги не звернув.
Крім того, представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Також необхідним буде звернути увагу на те, що матеріали додані до клопотання, не містять цивільного позову, проте положення ст. 170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні.
Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке прокурор просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий зацікавленою особою.
Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
В свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.
З урахуванням наведених порушень КПК України, інші доводи апеляційної скарги, є передчасними.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурораяк такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власників майна ТОВ «Пауер Інжиніринг» та ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658) за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, по відкриттю та функціонуванню рахунку: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 (українська гривня), директора ТОВ «Пауер Інжиніринг» () ОСОБА_6 (код НОМЕР_3 ) - НОМЕР_4 (українська гривня); АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1, по відкриттю та функціонуванню рахунків: ТОВ «Пауер Інжиніринг» () - № НОМЕР_5 (українська гривня), НОМЕР_6 (українська гривня), № НОМЕР_7 (українська гривня), НОМЕР_8 (українська гривня), із забороною розпоряджатися грошовими коштами, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати та аліментів, а також з можливістю зарахування на зазначений рахунок коштів, що надходять, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ________________________ _______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4