Справа № 340/6/18
Провадження № 11-кп/4808/184/20
Категорія п.п.1,2 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000074 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Бистрець, Верховинського району, Івано-Франківської області, жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 2 КК України та призначено покарання п`ятнадцять років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 06 квітня 2016 року, з часу фактичного затримання.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування призначеного покарання час попереднього ув`язнення з 06 квітня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за два позбавлення волі, у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року).

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2016 року близько 00 год. 00 хв. обвинувачена, перебуваючи за місцем проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 діючи умисно, з метою позбавлення життя своїх малолітніх дітей : ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи снодійний лікарський засіб «Сонміл» у вигляді таблеток, розчинила їх у воді і дала випити ОСОБА_11 та під приводом вітамінів Проданюку Ростиславу, внаслідок чого настала їх смерть.

Надалі, з метою вчинення самогубства, обвинувачена, використовуючи станок для гоління, перерізала собі вени в області зап`ясть обох рук та ділянки тильної сторони правого колінного суглобу і спожила отруту, однак покінчити із життям їй не вдалось.

Цього ж дня ввечері потерпілий ОСОБА_12 прийшов до будинку обвинуваченої, де виявив дітей без ознак життя, про що одразу повідомив поліцію.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок щодо неї та зменшити їй строк відбування покарання на 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних доводів вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги її показання. Зокрема, вона пояснювала про причини скоєного нею, вчинила злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, під впливом сильного душевного хвилювання, у вчиненому щиро кається. Вважає, що за вказаних пом`якшуючих обставин, суд мав би призначити їй більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

- захисник адвокат ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок Коломийського міськрайонног суду від 22 січня 2020 року в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст. 115 КК України.

Зокрема, захисник вважає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 не в повній мірі врахував принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України.

Захисник звертає увагу суду на висновок судово-психіатричного експерта №90 від 06.07.2016 року, відповідно до якого в період інкримінованих ОСОБА_8 дій, остання психічними захворюванням не страждала, виявляла емоційно-нестійкий розлад особистості межовий тип. Наявна у неї виражено дизгармонійна структура особистості, поряд із аномальним способом відреагування на звичну життєву ситуацію, мали значний вплив в період інкримінованих їй дій на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації. Тому, в період інкримінованих їй дій, ОСОБА_8 не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А висновком судово-психіатричної експертизи №183 від 20.12.2017 року був підтверджений медичний критерій обмеженої осудності, вказаний у висновку №90 від 06.07.2016 року. Захисник вважає, що оскільки осудність є передумовою вини, то обмежена осудність тягне обов`язкове зменшення вини, а отже і покарання.

Крім того, захисник вказує, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_13 (чоловіка ОСОБА_8 ), який зазначав про те, що неадекватність поведінки ОСОБА_8 помічалася ще у 2015 році. Зокрема, 30.06.2015 року остання давала дітям снодійне, після чого сама викликала швидку медичну допомогу. Даний факт в судовому засіданні також підтвердила свідок ОСОБА_14 - медсестра швидкої медичної допомоги.

За вказаних обставин, захисник вважає призначене ОСОБА_8 покарання 15 років позбавлення волі є дуже суворим.

- прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 22.01.2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п.п.1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі.

Зокрема, прокурор вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи покарання, яке необхідно призначити обвинуваченій, перерахував характеризуючі обставини без їх належного аналізу та призначив вкрай м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Також вважає, що суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, який вчинила ОСОБА_8 , який згідно ст.12 КК України є особливо тяжким. Призначення такої міри покарання особі, яка вчинила особливо тяжкий злочин, внаслідок якого наступила смерть двох малолітніх дітей нівелює основоположне завдання кримінального покарання виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, просили їх задоволити та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника просив відмовити.

Потерпілий ОСОБА_15 належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, однак до апеляційного суду не прибув, будь яких заяв, клопотань не подавав.

Від потерпілого ОСОБА_16 надійшла заява про неможливість прибуття до суду у зв`язку з продовженням карантину та проханням визнати його неявку поважною, провести апеляційний розгляд без його участі. Просив вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої, її захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченої апеляційним судом не перевіряються.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_8 , її захисник ОСОБА_9 та прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 вказують на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченій покарання і вважають його несправедливим.

Колегія суддів вважає доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 66 КК України, визнано перше притягнення до кримінальної відповідальності, розкаяння у вчиненому, те, що під час інкримінованих дій не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 67 КК України, судом віднесено вчинення злочину щодо малолітніх осіб.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, є справедливим, достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та підстав для його пом`якшення чи звільнення від відбування покарання, колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5