Дата документу 10.12.2020 Справа № 323/1987/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1987/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1776/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що в поведінці ОСОБА_6 відсутні активні дії, які б свідчили про його намагання виправитися.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував підстави відмови в його клопотанні, та при вирішенні цього питання покладався на думку представника ДУ «Оріхівська ВК (№88)». Адміністрація місця ув`язнення, де він відбуває покарання, надала суду некоректні відомості. Засуджений не заперечує факти вчинення ним порушень на території колонії, проте вважає, що з урахуванням строку відбутого ним покарання зазначені порушення погашені.

Крім того, апелянт просить застосувати відносно нього норми Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року в порядку ст.ст.537,539 КК України.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_6 засуджений 02 вересня 2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.ч.1,2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить йому на праві власності. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 серпня 2017 року по 25 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 15 серпня 2017 року, кінець строку: 05 лютого 2021 року.
ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Своє клопотання засуджений мотивує тим, що він відбув 3/4 строку покарання. За час відбування покарання він щиро розкаявся у вчиненому.
В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, усвідомив, що хоче змінити своє життя на краще, має намір працевлаштуватися, тому просить суд задовольнити його клопотання.
Прокурор вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання, так як ОСОБА_6 не довів свого виправлення.
Представник адміністрації Оріхівської ВК-88 вважає недоцільним застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення, оскільки він не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року, яким його засуджено за ч.ч.1,2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, що належить йому на праві власності. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 серпня 2017 року по 25 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 15 серпня 2017 року, кінець строку: 05 лютого 2021 року.
Засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, він неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-достроково, проте продовжував вчиняти злочини.
З 21 серпня 2017 року ОСОБА_6 утримувався у ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», де характеризувався таким чином: допустив 3 порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав.
З 16 квітня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)». За час відбування покарання характеризується таким чином: порушень встановленого режиму тримання не допускає, заохочень не має.
На виробництві установи не працевлаштований, за період відбування покарання бажань та намірів щодо працевлаштування не висловлював, з порядком про працевлаштування по прибуттю в установу був ознайомлений.
До працівників установи грубість не проявляє.
У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний.
Не виконує роботи із самообслуговування, навичок для самостійного їх виконання не має.
Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Байдуже ставиться до реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Не бере участь у роботі самодіяльних організацій.
Не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом отримання посилок, передач.
Провину в скоєному злочину визнає, але робить це з метою отримання поблажливого ставлення до себе.
Відповідно до характеристики начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «Оріхівська виправна колонія №88» ОСОБА_8 від 24 вересня 2020 року, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, з позитивного боку себе належним чином не зарекомендував, на шлях виправлення не стає, раніше судимий 4 рази, звільнявся умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив та продовжував скоювати злочини, тому на даний час відносно нього недоцільно застосувати ст.81 КК України.
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» на виробництві установи працевлаштований не був, незважаючи на те, що праця засудженого і сумлінне ставлення до неї, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.
Доводи апелянта про надання адміністрацією установи некоректних відомостей об`єктивно нічим не підтверджені.
Погашення стягнень, які накладені на засудженого ОСОБА_6 , правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, крім того, стягнення, накладене на засудженого ОСОБА_6 25 вересня 2020 року, є непогашеним, відповідно до вимог ч.14 ст.134 КВК України.
З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Щодо вимоги засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року за ч.ч.1,2 ст.309 КК України в порядку ст.ст.537,539 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.5 ст.534 КПК України, вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, відноситься до компетенції суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4