ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1011/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1364/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого Структурного підрозділу «Великотокмацька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 12 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області, громадянин України, маючий незакінчену вищу освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 3 квітня 2019 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні 2 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

23.04.2020 приблизно о 19 годині ОСОБА_8 , проходячи по залізничній колії № 6 станції «Молочанськ» «Великотокмацької дистанції колії», розташованої за адресою: Запорізька область, Токмацький район, м. Молочанськ, вул. Шкільна, 138, зачепив взуттям 1 костиль колійний. Після чого у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, останній, шляхом вільного доступу, за допомогою фізичної сили, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав підкладки Д-65 старопридатні в кількості 18 штук, вартістю 58 гривень 49 копійок за 1 штуку, загальною вартістю 1052,81 гривень, та костилі колійні старопридатні в кількості 156 штук, вартістю 1,927 гривень за 1 штуку, загальною вартістю 300,65 гривень, що належать структурному підрозділу «Великотокмацька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», чим спричинив останнім майнову шкоду на загальну суму 1353 гривні 46 копійок.
Крім того, 26.04.2020 приблизно о 19 годині ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, попрямував до залізничного вокзалу станції «Молочанськ» «Великотокмацької дистанції колії», розташованої за адресою: Запорізька область, Токмацький район, м. Молочанськ, вул. Шкільна, 138. Перебуваючи на залізничних коліях № 6 та № 8, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу, за допомогою фізичної сили, таємно, повторно з корисливих мотивів, викрав підкладки Д-65 старопридатні в кількості 10 штук, вартістю 62 гривні 09 копійок за 1 штуку, викрав підкладки Д-65 старопридатні в кількості 2 штуки, вартістю 58 гривень 49 копійок за 1 штуку, загальною вартістю 737 гривень 87 копійок, та костилі колійні старопридатні в кількості 58 штук, вартістю 1 гривня 97 копійок за 1 штуку, загальною вартістю 114 гривень 25 копійок, що належать структурному підрозділу «Великотокмацька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», чим спричинив останнім майнову шкоду на загальну суму 852 гривні 12 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував те, що він вчинив злочин середньої тяжкості, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та бабусею, яким постійно допомагає, має намір працевлаштуватись та відшкодувати потерпілій стороні матеріальну шкоду.

Вважає, що суд недостатньо мотивував своє рішення щодо необхідності призначення покарання у виді арешту, та мав можливість призначити покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, що було б достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 , до якого не було застосовано запобіжні заходи, пов`язані із обмеженням вільного пересування та який повідомлявся у порядку, встановленому законом про час та місце розгляду його апеляційної скарги, не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся, з урахуванням чого у відповідності до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, а також думки представника потерпілого та прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що неприбуття обвинуваченого до судового засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду його апеляційної скарги по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю та бабусею, характеризується негативно, не має постійного місця роботи, проживає за рахунок матері та бабусі, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений потерпілому матеріальну шкоду не відшкодував, а відповідно до досудової доповіді, ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик його небезпеки для суспільства як середній.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину середньої тяжкості проти власності, вчинив інкриміновані йому 2 епізоди кримінального правопорушення через рік після засудження за попереднім вироком, раніше за вчинення крадіжки йому вже призначали найбільш м`який вид покарання у вигляді штрафу, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді арешту, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності та дані про його особу, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 4 місяців арешту, яке на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю та бабусею, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання не в максимальних межах санкції.

На переконання колегії суддів, намір працевлаштуватись також не є підставою для призначення покарання у вигляді позбавлення волі з подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 12 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 328/1011/20