Справа № 489/5006/20
Номер провадження 1-кс/489/1263/20
УХВАЛА
Іменем України
22 жовтня 2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 (далі - слідчий), подане в рамках кримінального провадження № 0002838 від 14.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого про арешт майна, вилученого 16.10.2020 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у сумі 14 300 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США;

- білий паперовий конверт в якому знаходились вказані кошти.

Слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна та його представник проти задоволення клопотання заперечували, вказали, що кошти належать Близнюку, надали документи про походження коштів та вказали, що ці кошти не належать ОСОБА_7 .

Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Із матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002838 від 14.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження як речових доказів.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а такими заходами в тому числі є арешт майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Суд враховує, що ОСОБА_7 , зі слів Близнюка, тимчасово проживала у квартирі, в якій проведено обшук. В цій квартирі виявлено суму, яка є трохи меншою від суми, зазначеної потерпілим, інших коштів не виявлено. Вказане в сукупності з поясненнями слідчого та Близнюка дає підстави вважати, що кошти та конверт є речовим доказом у вказаному кримінальному та в інтересах досудового розслідування необхідно накласти арешт на це майно як речовий доказ.

Дослідивши клопотання та докази, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме в частині арешту майна. В частині повернення коштів потерпілому на відповідальне зберігання необхідно відмовити, оскільки розгляд вказаного питання не віднесено до компетенції слідчого судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив
Клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт з відповідними обмеженнями у праві відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 14 300 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США та білий паперовий конверт в якому знаходились дані кошти, вилучені в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1