КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника компанії «КОММАНДЕР 44 ЛТД» ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

19 липня 2019 року прокурор відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на об`єкти нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_3 , з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року клопотання прокурора задоволено.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника компанії «КОММАНДЕР 44 ЛТД» ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, арешт майна необґрунтованим, таким, що має ознаки незаконного втручання в господарську діяльність компанії, оскільки слідчий суддя обмежився лише цитуванням переліку законодавчих підстав застосування заходу забезпечення кримінального провадження, без встановлення їх наявності та обґрунтованості щодо компанії «КОММАНДЕР 44 ЛТД». На думку апелянта, ухвала про арешт майна обґрунтована виключно метою збереження об`єктів нерухомості, які є речовими доказами вчинення злочину, проте в порушення вимог ст.22 КПК України органом досудового розслідування не доведено, що існують будь-які ризики щодо приховування, пошкодження або незаконного відчуження майна, а також не надано даних, що майно відповідає критеріям ст.98 КПК України. При цьому зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру, не встановлено особу, яка буде нести цивільну відповідальність у кримінальному провадженні та майно якої може бути конфісковано за вироком суду. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Адвокат, який діє в інтересах заявника компанії «КОММАНДЕР 44 ЛТД» ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргуза його відсутності, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у період 2007-2009 років група осіб, діючи за попередньою змовою на території міста Києва, маючи на меті заволодіння чужим майном, під приводом укладення договорів позики та іпотеки з АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником є АТ «Укрсоцбанк»), не маючи наміру погашати заборгованість та передавати у власність банківської установи квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , що стали предметом іпотечних договорів, шляхом зловживання довірою незаконно заволоділи грошовими коштами та нерухомістю АТ «Укрсоцбанк» на загальну суму 465 238,34 доларів США, 987 991,80 Швейцарських франків, що в 600 і більше разів перевищує неоподаткованих мінімумів доходів громадян, чим спричинили майнової шкоди в особливо великих розмірах.

15 липня 2019 року постановою заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 вказані об`єкти нерухомого майна визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000486.

23 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_3 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості.

Зокрема, слідчим суддею накладено арешт з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, однак така мета арешту майна прокуроромне доведена.

З огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді відсутні всі підстави для висновку про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно п.7 ч. 2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте, на переконання колегії суддів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття законного рішення.

Слідчим суддею не враховано тих обставин, що в клопотанні про арешт майна відсутнє належне обґрунтування, яке відношення до кримінального провадження має нерухоме майно та можливість його використання як речового доказу у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що об`єкти нерухомості, на які останній просить накласти арешт, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України, що вказує на формальність винесеної слідчим постанови про визнання об`єктів нерухомості речовими доказами.

Колегія суддів також звертає увагу, що компанія «КОММАНДЕР 44 ЛТД» є законним та добросовісним власником об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_3 .

Зазначене нерухоме майно компанія «КОММАНДЕР 44 ЛТД» набула у власність 26.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, при цьому обставини, які розслідуються у кримінальному провадженні стосуються періоду часу з 2007 по 2009 роки.

Згідно підпункту 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з цим, матеріали судового провадження не містять даних про те, що вищезазначений договір визнаний судом недійсним, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, оскільки не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника компанії «КОММАНДЕР 44 ЛТД» ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 ;
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 ;
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_3 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000486 від 02.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 ;
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 ;
- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_3 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3