Дата документу 18.08.2020 Справа № 554/7523/20
У Х В А Л А
18 серпня 2020 року м. Полтава
У ході досудового розслідування встановлено, що 23.10.2019 року ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» з ФОП ОСОБА_4 укладено договір поставки деревини в кількості 44 т. на суму 198,6 тис.грн. бюджетних коштів (4,5 тис.грн. за 1 т.). Аналогічний договір 08.11.2019 року укладено з ФОП ОСОБА_5 . Моніторингом ринкових цін встановлено, що в мережі Інтернет наявні пропозиції за ціною 2.3 тис.грн. за 1 т., що є набагато нижче ціни по вищезазначеним договорам. Відтак внаслідок вказаних дій службових осіб Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» завдано значні збитки державним інтересам.
Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України, є тяжким.
В ході огляду гаражного боксу № НОМЕР_1 , проведеного 12.08.2020 року на території ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хролі, вул. Зорянська, 8, виявлено, вилучено та залишено на відповідальне зберігання на території ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хролі, вул. Зорянська, 8, дерев`яні паливні брикети, упаковані у білі поліетиленові мішки, складені один зверху другого. Всю кількість умовно розділено на кучки розмірами: 6,5м х 4,1м, висота 2,8м; 2,1м х 4,1м, висота 2,5м; 2,8м х 2,7м, висота 2,5м; 1,4м х 2,2м, висота 1,7м; 4,6м х 2,7м, висота 1,8м; та окремо 48 мішків.
У вказаних мішках розташовані дерев`яні паливні брикети, які являють собою пресовану дерев`яну тирсу (стружку) у круглі брикети. Зі слів представника ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» та наданих документів загальна кількість залишку дерев`яних брикетів складає 50,5 т.
Зазначені речі визнані речовими доказами та залишені на відповідальне зберігання на ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хролі, вул. Зорянська, 8, гаражний бокс №8.
Таким чином, вищевказане вилучене майно може свідчити про протиправні дії окремих осіб, в діях яких вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
Також, на теперішній час у органу досудового розслідування мається необхідність проведення ряду експертних досліджень та інших процесуальних дій з вилученим майном. З метою фіксації слідів злочину за вилученими вищевказаними під час обшуку речами, встановлення їх походження, достовірності та наявності на них інших слідів, необхідно провести відповідні судові експертизи.
Вилучені 12.08.2020 року під час огляду за вищевказаною адресою речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що підтверджується відповідною постановою від 12.08.2020 року.
Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження маються достатні дані вважати, що вилучені речі мають відношення до кримінального провадження та їх повернення унеможливить досягти мети досудового розслідування, державі не будуть відшкодовані спричинені збитки та винні особи не понесуть покарання, а також враховуючи, що після повернення їх місце знаходження встановити буде неможливо, прокурор просить накласти арешт на вказане майно.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, прокурор надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що майно, а саме: дерев`яні паливні брикети, упаковані у білі поліетиленові мішки, складені один зверху другого, об`ємом: 6,5м х 4,1м, висота 2,8м; 2,1м х 4,1м, висота 2,5м; 2,8м х 2,7м, висота 2,5м; 1,4м х 2,2м, висота 1,7м; 4,6м х 2,7м, висота 1,8м; та окремо 48 мішків, усього загальною вагою 50,5 тон., має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу огляду від 12.08.2020 року майно, підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчийсуддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

Накласти арешт на наступні речі, вилучені 12.08.2020 року в ході огляду гаражного боксу № НОМЕР_1 на території ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хролі, вул. Зорянська, 8: дерев`яні паливні брикети, упаковані у білі поліетиленові мішки, складені один зверху другого, об`ємом: 6,5м х 4,1м, висота 2,8м; 2,1м х 4,1м, висота 2,5м; 2,8м х 2,7м, висота 2,5м; 1,4м х 2,2м, висота 1,7м; 4,6м х 2,7м, висота 1,8м; та окремо 48 мішків, усього загальною вагою 50,5 тон.,до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Місцем зберігання вказаного майна визначити ДУ «Хролівський виправний центр (№140)», розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хролі, вул. Зорянська, 8, гаражний бокс №8.
Відповідальність за належне відповідальне зберігання майна покласти на заступника начальника ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_7 .
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1