Справа № 463/8241/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1253/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_6 від 22.08.2020
встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2020 року було відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_6 від 22.08.2020.
Таке своє рішення слідчий суддя мотивувала тим, що адвокатом ОСОБА_6 01.09.2020 року було подано до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, заяву про кримінальне правопорушення (злочин) від 22.08.2020. Згідно вказаної заяви він просив внести відомості до ЄРДР про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.397 КК України, залучити його до провадження, як потерпілого, та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а також надати витяг з ЄРДР. Вчинене кримінальне правопорушення, на думку скаржника, проявилось в тому, що ухвалою від 01.03.2018 Апеляційного суду Закарпатської області (судова колегія: суддя ОСОБА_7 , головуючий суддя ОСОБА_8 , суддя ОСОБА_9 по справі № 300/904/17), яка набрала законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягала, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_10 , залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2018 - без змін. Зокрема, ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2018 відмовлено в поновленні строків, пропущених з поважних причин, на подачу адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 , скарги на протиправну постанову від 27.10.2017 слідчого СВ Воловецького відділу поліції Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області про закриття кримінального провадження №0000191 від 29.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України (приховування злочину). Вказані судові ухвали скаржник вважає незаконними та такими, що перешкоджають захисту прав особи, представництво інтересів якого, як адвокат, здійснював скаржник.

Слідчим суддею зазначено, що системний аналіз положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення. Однак, у поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Викладені скаржником в заяві про злочин обставини є лише його припущенням та нічим не підтверджені, а відтак такі внесенню в ЄРДР не підлягають. Перевірка обставин справи свідчить про те, що скаржником недоведено мотивованості подачі такої скарги та формально зазначено про невиконання слідчим ст. 214 КПК України.

На дану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу про задоволення в повному обсязі вимог його скарги, а саме: розпочати досудове розслідування за викладеними у заяві фактами, за ч.2 ст. 397 КК України; залучити адвоката ОСОБА_6 до даного кримінального провадження, як потерпілого та надати йому відповідну пам`ятку про права та обов`язки; надати йому документ, який підтвердить внесення в ЄРДР відомостей, викладених у заяві про злочин.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, такою, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновки слідчого судді стосовно підстав відмови у задоволені його скарги не відповідають вимогам закону, не ґрунтуються на відомостях зібраних у матеріалах даного судового провадження.
ОСОБА_6 на розгляд апеляційної скарги не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, вчасно, будь-яких клопотань, до початку розгляду справи по суті, в суд апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.
Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Разом з тим, зміст ч.1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.
Таким чином, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаної статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається. При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
З огляду на наведене, слід зробити висновок, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень, що містять у собі відомості про склад кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Коли у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Частиною другою ст. 397 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці, вчинені службовими особами з використанням свого службового становища.
Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується діянням, яке може бути вчинено як шляхом дії, так і бездіяльності.
Втручання є впливом на свідомість та волю захисника (представника особи), для здійснення якого винний може використовувати різні способи (форми) як активної (дія), так і пасивної (бездіяльність) поведінки.
Вчинення в будь-якій формі перешкод для здійснення правомірної діяльності захисника (представника особи) передбачає створення таких умов, які перешкоджають останнім надавати ефективну правову допомогу і реалізовувати надані ним законом права. Ці перешкоди можуть створюватися шляхом застосування психічного або фізичного впливу щодо потерпілого (погрози, залякування, підкуп, відмова в наданні необхідних матеріалів, документів або іншої інформації, незаконне позбавлення права здійснювати захист чи представляти інтереси клієнта у відповідному провадженні тощо).
Порушенням встановлених законом гарантій діяльності та професійної таємниці захисника чи представника особи є вчинення будь-яких протиправних діянь, таких як прохання, вимога чи примушування надати відомості, що становлять адвокатську таємницю; незаконне прослуховування телефонних розмов; порушення порядку призначення захисника або допуску представника до участі за справою; необґрунтована заборона використання науково-технічних засобів під час участі у провадженні; відмова в наданні доказів тощо.
При цьому, відповідальність за ст. 397 КК можлива лише за умови, якщо втручання було незаконним, а діяльність захисника (представника), у яку втручаються, навпаки, була законною (правомірною).
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 , такий фактично не погоджується із постановленими колегією суддів ухвалою від 01.03.2018 Апеляційного суду Закарпатської області (судова колегія: суддя ОСОБА_7 , головуючий суддя ОСОБА_8 , суддя ОСОБА_9 по справі № 300/904/17) та ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2018. Вказані судові ухвали скаржник вважає незаконними та такими, що перешкоджають захисту прав особи ОСОБА_10 , представництво інтересів якого, як адвокат, здійснював скаржник ОСОБА_6 .

З огляду на те, що відповідальність за ст. 397 КК України настає лише у разі, коли втручання у діяльність захисника було незаконним, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком слідчого судді про те, що обставини, які зазначені в заяві про вчинення злочину, не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення службовими особами саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_6 від 22.08.2020 - залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: