ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/193/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309, ч. 2 ст. 307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду об`єднанні матеріали кримінального провадження №0000366, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_6 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.309, ч. 2 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31 січня 2021 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про необхідність задоволення необґрунтованого клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою особи, внаслідок чого застосував норми закону, які не підлягали застосуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що приймаючи своє рішення, слідчий суддя не врахував дані про особу обвинуваченого, а саме: його соціальний статус, наявність у нього родинних зв`язків, наявність постійного місця проживання та майновий стан та ряд хронічних тяжких захворювань, незадовільний стан здоров`я в цілому.

Крім того вказує про те, що у судовому засіданні прокурором не було доведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухилення обвинуваченого від суду.

Прокурором, також не наведено будь-яких доказів та даних на підтвердження можливості впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з боку обвинуваченого або близьких їм осіб, а тому вважає що існування зазначених ризиків прокурором під час судового засідання не доведено.

Враховуючи наведене, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони провадження належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи забезпечення їх участі в судовому засіданні на адресу Херсонського апеляційного суду не надходило. Адвокат ОСОБА_5 просив апеляційний розгляд проводити без його участі. Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1, 3 ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, які було вчинено з корисливих мотивів, за більш тяжке з яких законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів (а.с. 43-44), обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину у сфері незаконного бігу наркотичних засобів, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє.

На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_6 дає достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості вчиненого злочину, незаконно впливати на свідків, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Зокрема, продовжують існувати ризики того, що у випадку звільнення обвинуваченого з під варти він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується сукупністю наступних обставин, а саме тим, що він обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, строком на 10 років, до взяття під варту офіційно не працював, тобто не має законних джерел існування, що може спонукати його до вчинення нових кримінальних правопорушень, сім`ї та утриманців не має, тому його соціальні зв`язки за місцем проживання не є настільки міцними та значними, що могли б впевнено гарантувати його належну процесуальну поведінку та виключали б можливість настання зазначених ризиків.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого є безпідставними, оскільки відповідно до медичних довідок, які містяться у матеріалах справи, ОСОБА_6 станом на 20.09.2020 року стаціонарного лікування не потребує.

Поряд з цим, медична частина державної установи «Північна виправна колонія» № 90 забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь-яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники державної установи «Північна виправна колонія» № 90 відмовили обвинуваченому у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять, так само як про те не свідчать і наявні в матеріалах медичні довідки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2020 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 31 січня 2021 року, включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3