Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2021 року смт. Покотилівка
Справа № 635/337/21
Провадження № 1-в/635/175/2021
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
Представника установи виконання покарань ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
УСТАНОВИВ:
15 січня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2021 року вищевказане клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник у судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.
Представник установи виконання покарань та прокурор заперечували проти задоволення клопотання засудженого.
Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року за частиною 2 статті 185, чстиною 4 статті 70 КК України ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання 17 січня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання - 19 грудня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, обгрунтовуючи клопотання тим, що він відбув достатню частину покарання.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до частини 2 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений частиною 3 статті 81 КК України термін покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання (частина 3 статті 81 КК України).
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і довела це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
У відповідності до положень пункту 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Так, з характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-виховної та психологічної служби лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_5 , затвердженої Начальником сектору соціально-виховної та психологічної роботи майора внутрішньої служби ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року за кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) відносились до злочинів середньої тяжкості, на підставі частини 4 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вирок, більш суворим, що признаено за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. З 17 січня 2018 року знаходиться в місцях позбавлення волі. Під час тримання засудженого в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» засуджений характеризується з посередньої сторони, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 18 жовтня 2018 року відбував покарання у державній установі «Харківська виправна колонія (№43)», режим відбування покарання не порушував, стягнень не мав. За сумлінну поведінку і ставлення до праці заохочувався 4 рази, Характеризувався позитивно. З 26 серпня 2020 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Приймає участь в благоустрою установи. До виконання поставлених завдань ставиться добре, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.
Разом з тим, з характеристики вбачається, що за час відбування покарання в установі змінив свою поведінку на гіршу, за порушення правил відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності 6 разів, заохочень не мав, характеризується негативно. У відношення до представників адміністрації виправного центру не конфліктний, ввічливий, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги. При виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає. Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймав активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно статті 66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження». Стан здоров`я задовільний, на профілактичних обліках не перебуває, вину у вчиненому злочині визнає, міру покарання вважає справедливою.
Відповідно до висновку, який міститься в характеристиці, зазначається, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування статті 81 КК України недоцільно.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_6 в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» начальника майстерні ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання у вигляді обмеження волі у державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» з 26 серпня 2020 року по теперішній час до оплачуваної праці не залучався.
Відповідно до довідки про доходи засудженого ОСОБА_6 за вих. №14/023 від 25.01.2021, останній за час відбування покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» не працевлаштовувався, а тому заробітна плата за період з 26 серпня 2020 року по теперішній час йому не нараховувалась.

За вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.04.2018 року із засудженого було стягнуто на користь держави 742,20 гривень, 494,35 гривень, 143,00 гривень та 572,00 гривень в рахунок судових витрат, разом з тим матеріали особової справи засудженого не містять відомостей, які б вказували на вчинення з боку засудженого дій, направлених на погашення стягнень на користь держави.

З довідки за підписом головного бухгалтера державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_9 за вих.№14/024 від 25.01.2021, вбачається, що станом на дату видачі довідки виконавчі листи на засудженого ОСОБА_6 , 1980 р.н., до виправного центру не надходили. Кошти з засудженого на погашення боргу не утримувались і не перераховувались.

Також з аналізу матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , судом встановлено, що станом на 19 січня 2021 року за час відбування покарання у державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» засуджений шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не має. Вказані дисциплінарні стягнення, які накладені в установленому законом порядку засуджений не визнає та їх оскаржує.

Виходячи з приведених вище даних, суд не приймає до уваги доводи засудженого стосовно того, що він став на шлях виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

У відповідності до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі зібраних даних, суд проаналізував діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Такий висновок суду про не виправлення засудженого ОСОБА_6 базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання, тобто з 17.01.2018 року, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд також не встановив на даному етапі відбування покарання доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки до моменту звільнення мета покарання ще не досягнута, особа не виправилася і не довела це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку за весь час відбуття покарання(наявність неодноразових дисциплінарних стягнень, відсутність заохочень, не залучення до виконання робіт з благоустрою території та праці, негативної характеристики, не відшкодування судових витрат, які були стягнуті на користь держави), суд констатує відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін.
Таким чином, з огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого з приводу того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а фактичне відбуття не менше 3/4 призначеного покарання не є єдиною та достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, статтею 154 КВК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали оголошений 15 лютого 2021 року о 10 годині 30 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1