Справа № 690/266/20
Провадження № 1-кп/690/121/20
У Х В А Л А
про продовження строку дії запобіжного заходу
30 жовтня 2020 року м.Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі:
судді зі складу колегії суддів ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000139 від 10 січня 2020 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
в с т а н о в и в:
у провадженні колегії суддів Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження №0000139 від 10.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
До початку судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та просив розглянути його у порядку, передбаченому абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення».
Положеннями абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України передбачено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Учасники кримінального провадження, які з`явились у судове засідання, не заперечували щодо розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у порядку, передбаченому абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, тобто іншим суддею зі складу колегії, оскільки станом на 30.10.2020 року неможливо розглянути вказане клопотання колегією суддів.
Подане клопотання прокурор мотивував наявністю обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків прокурор мотивував тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке у разі доведення його вини передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 15 років, не має фактичного місця проживання та джерела доходів, а також є суспільно-небезпечним, оскільки до вбивства ОСОБА_8 неодноразово застосовував щодо неї насильство. Крім того, невідоме місцезнаходження його особистих документів (паспорт, посвідчення водія), що свідчить про наявність реальної можливості у ОСОБА_3 виїхати за межі України або ж на тимчасово окуповану територію України.

Додатково вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе, оскільки не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк, а також не є співмірним із кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого він обвинувачується.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає доводи прокурора надуманими, так як не є суспільно-небезпечним, від органів досудового розслідування не переховувався, хоча певний період часу не перебував під вартою. Додатково вказав, що він любив і продовжує любити ОСОБА_8 та не вчиняв інкримінованих йому дій. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема цілодобовий домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 вказавши на невмотивованість клопотання прокурора, порушення строків на звернення з ним до суду, відсутність доказів вини його підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_3 щодо обрання останньому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт. Одночасно зазначив, що такий цілодобовий домашній арешт обвинувачений ОСОБА_3 може відбувати у будинку свого брата, який у судовому засіданні може підтвердити свою згоду на це.
Також захисник вказав, що у період часу з 27.02.2020 по 11.03.2020 відносно ОСОБА_3 не було застосовано жодного запобіжного заходу, однак його підзахисний з`являвся на кожен виклик до слідчого та суду, що підтверджується відповідними ухвалами слідчого судді. Крім того, ОСОБА_3 має достатні соціальні зв`язки та джерела для існування, оскільки має рідних та друзів, які будуть надавати йому матеріальну допомогу під час перебування на домашньому арешті.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 просили задовольнити клопотання прокурора.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , а також правильність кваліфікації інкримінованого йому діяння, виходячи лише з матеріалів обвинувального акту та клопотання прокурора, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання на 60 днів.
Положеннями ч.1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, може бути застосований, до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
На даний час суд позбавлений можливості надати оцінку вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, оскільки судовий розгляд ще не розпочато, як наслідок, такі докази судом не досліджувалися, однак їх наявність вказано у обвинувальному акті, серед яких, крім іншого, показання 14 свідків та 18 експертиз.
Відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_3 інкриміновано нанесення ОСОБА_9 не менше 21 одного ножового удару у різні частини тіла, а її смерть настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної та черевної порожнини з ушкодженням правої легені та печінки, що спричинило гостру крововтрату на протязі короткого проміжку часу.
Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_3 є особливо тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Обвинуваченому ОСОБА_3 виповнилося повних 40 років, у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався. Документів, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_3 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано. Також не надано обґрунтованих клопотань про зміну міри запобіжного заходу.
Під час оцінки доводів сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що у місці його постійного проживання, яким є м. Ватутіне, не проживають його близькі родичі та члени сім`ї. Місце проживання двох доньок обвинуваченого суду не повідомлено.
При цьому, суд враховує доводи сторони захисту, що обвинувачений упродовж періоду часу з 27.02.2020 (після виписки з лікарні) до 11.03.2020 (дати обрання йому слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) не переховувався та жодним іншим чином не перешкоджав здійсненню досудового провадження, однак вказана процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 мала місце до завершення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, шляхом зібрання доказів, та подальшого надсилання обвинувального акту відносно нього до суду. Тож ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, не може вважатися таким, що повністю відсутній.
З огляду на вказане, відсутні докази наявності у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків саме за місцем постійного проживання, а також постійного місця роботи та належного рівня майнового стану, що у сукупністю із суворістю міри покарання, яку може бути йому призначено у разі доведення вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та невідомим місцем знаходженням його особистих документів, свідчить про реальність існування ризику переховування ОСОБА_3 від суду.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_3 безумовно буде незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 , а також свідків з метою змусити їх змінити покази, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано для розгляду до суду, а потерпіла та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Доводи прокурора про наявність ризику вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень та його схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я, судом оцінюється критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, доказів наявності у нього негативної репутації у місці постійно проживання суду не надано.

З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, наявні достатні підстави для обрання відносно нього найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28.12.2020 включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на співмірність тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення з суворістю запобіжного заходу.
Окрім вказаного, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини про те, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (Рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року).
Таким чином, на даний час суд вважає виправданим продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, оскільки вбивство ОСОБА_9 , вчинення якого органом досудового розслідування інкриміновано саме ОСОБА_3 , за характером вчинення викликало значний суспільний резонанс серед мешканців м. Ватутіне Черкаської області та навколишніх населених пунктів.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28.12.2020.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 376, 392, п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000139 від 10 січня 2020 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 грудня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 02 листопада 2020 року о 15 год. 30 хв..

Суддя ОСОБА_1