Справа № 592/9961/20
Провадження № 1-кс/592/5050/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, що подала скаргу - ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_4 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , проводячи засідання в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №40000388 від 29.01.2020 року, бездіяльність слідчого, що полягає у невизнанні його потерпілим та не проведення його допиту у вказаній якості, -

ВСТАНОВИВ:
У провадження Ковпаківського районного суду м. Суми 31.08.2020 року надійшла скарга ОСОБА_3 у порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого Сумського ВП щодо закриття кримінального провадження №388 від 29.01.2020 за його, тобто ОСОБА_3 , заявою, не визнанні його потерпілим та не проведенні його допиту в якості потерпілого.

В судовому засіданні 08.09.2020 року ОСОБА_3 , повідомив суд, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована 01.09.2020 року постановою прокурора Сумської місцевої прокуратури, в частині скасування постанови про закриття кримінального провадження він свою скаргу не підтримує. Підтримує лише вимоги про необхідність визнання його потерпілим та допиту у відповідній якості.

З 14.09.2020 року по 19.10.2020 року головуючий по справі з поважних причин був відсутній на робочому місці в зв`язку з чим судові засідання у вказаний період не призначались.

В судові засідання призначені 21.10.2020 року, 18.11.2020 року захисник ОСОБА_4 не з`явився, документів підтверджуючих поважність причини неявки в судові засідання не надав.

21.10.2020 року ОСОБА_3 відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, 18.11.2020 року ОСОБА_3 не міг прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через участь в інших процесуальних діях

Особа, що звернулась до суду зазначає у поданій скарзі, що постанова про закриття кримінального провадження винесена без перевірки всіх обставин справи, є передчасною, не визнано його потерпілим по справі та не допитано у вказаній якості.

В судовому засіданні 24.11.2020 року ОСОБА_3 вважав, що потерпілим його слід визнати через те, що не дивлячись на те, що він засуджений до довічного позбавлення волі вироком Сумського апеляційного суду від 11.10.2004 року за вчинення злочинів передбачених пунктом 13 ч.2 ст.115, 296 ч.3, 122 ч.1, 70 ч.1 КК України, він незаконно утримується в місцях позбавлення волі, оскільки відповідна ухвала Верховного суду України, в якій зазначені висновки касаційного розгляду справи замінена вказаним судом через технічні неточності, а інша ухвала того ж суду, якою підтверджені висновки вироку Сумського апеляційного суду від 11.10.2004 року є підробленою та той екземпляр ухвали, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, має інший (можливо підроблений) реєстраційний номер.

Слідчий суддя відзначає, шо ні ОСОБА_3 , ні його захисник ОСОБА_6 якому надавалась можливість зустрічей з ОСОБА_3 та отримання від нього будь-яких доказів та документів ( а.с. 46) та за наполяганням якого, його участь в судовому засіданні 24.11.2020 року буда забезпечена в режимі відеоконференції (а.с.59) зі зручного для нього, тобто адвоката приміщення, не надали суду доказів на підтвердження озвученої ОСОБА_3 версії незаконності його тримання під вартою в Сумському СІЗО.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Судом на підставі доказів наданих ОСОБА_3 , його захисником ОСОБА_6 , прокурором ОСОБА_5 доказів, вивченням матеріалів кримінального провадження №0000388 встановлено, що 24.12.2019 року ОСОБА_3 заявив, що він незаконно утримується в Сумському слідчому ізоляторі та підозрює у вчиненні злочину відносно нього суддю апеляційного суду- головуючого по справі про його обвинувачення, прокурора Сумської області, свого адвоката, слідчих суддів районних судів Сумської області. ( а.с. 49-50).

В наданих письмових поясненнях в той же день ОСОБА_3 пояснював, що вирок суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, а ухвала ВС України від 15.02.2005 року є технічною помилкою и виконувати її непотрібно ( а.с.62).

Відомості до ЄРДР внесені 29.01.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми.

Матеріали кримінального провадження №0000388 містять копію резолютивної частини ухвали ВС України від 15.02.2005 року, якою касаційний скарги ОСОБА_3 та його захисника залишенні без задоволення, а вирок Сумського апеляційного суду від 11 жовтня 2004 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін (а.с. 66-67).

По суті скарги вбачається, що ОСОБА_3 просить визнати його потерпілим в результаті вчинення, на його думку, суддями різних інстанцій кримінальних правопорушень, в результаті його незгоди з процесуальними діями, оскільки в заяві не зазначено та в судовому засіданні не надано доказів тих обставин, що вказані судові рішення скасовані судами вищих інстанцій чи Європейським судом з прав людини.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована прокурором через прийняття рішення слідчим процесуального рішення за ст. 357 ч.1 КК України, в той час як досудове розслідування проводилось за фактом можливо вчинення кримінального правопорушення правова кваліфікація якого закріплена в ст. 358 ч.1 КК України (а.с.68-69).

Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України проте, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схиляти їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України «Про незалежність судової влади» втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Крім цього, означені положення кореспондуються з правовою позицією, викладеною в рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, де вказується, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду.

Суд приймає до уваги, що прокурор в кримінальному провадженні надано письмову вказівку допитати ОСОБА_3 (без зазначення статусу ОСОБА_3 як потерпілого) у вказаному кримінальному провадженні №0000388.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 повідомив суд, що вказана вказівка слідчому контролюється та буде виконана після одужання слідчого, який на момент постановлення цієї ухвали тимчасово не працездатний.

Таким чином, твердження ОСОБА_3 про незаконність його тримання під вартою в результаті дій суддів, прокурів та захисників є надуманими та необґрунтованими та його скарга про необхідність визнання його потерпілим в кримінальному провадженні №0000388 та допиту у відповідність якості є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Оскільки процесуальна регламентація рішення слідчого судді за результатами розгляду скарги сформульована в ст. 307 КПК України не передбачає залишення без розгляду фактично задоволеної скарги особи, що звернулась до суду в зв`язку з добровільним задоволенням вимог скарги до початку розгляду, слідчий суддя вважає за необхідним у задоволенні вимог скарги про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000388 відмовити.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає, що скарга є необґрунтованою, тому відмовляє у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000388 відмовити.

Ухвала в частині відмови у скасуванні постанови про закриття кримінального провадження №0000388 може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у невизнанні його потерпілим та не проведення його допиту у вказаній якості відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що прокурором доручено слідчому допитати ОСОБА_3 стосовно його заяви про можливо вчинений злочин від 24.12.2019 року.

Ухвала в частині відмови у невизнанні ОСОБА_3 потерпілим та не проведення допиту у вказаній якості оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу у цій частині можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст судового рішення виготовлено 24.11.2020 р.

Суддя ОСОБА_1