ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2968/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/75/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка, Краснолучського району, Ворошиловградської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк на 3 (три) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Згідно вироку, 17.06.2017 приблизно о 08:15год, ОСОБА_8 рухався на технічно справному автомобілі «ЗАЗ» ТF 698 К реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Академіка Павлова в м. Харкові зі сторони вул. Дружби Народів у напрямку вул. Героїв Праці. В процесі руху по вказаній вулиці, в районі будинку №160 ОСОБА_8 проявив необачність, перед початком здійснення маневру лівого повороту не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу у русі автомобілю «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, зі сторони вул. Героїв Праці у напрямку вул. Дружби Народів, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
-п. 16.6 Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
в результаті чого ОСОБА_8 допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 754-А/17 від 03.08.2017, пасажир ОСОБА_11 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у виді перелому кісток тазу правої лонної кістки з незначним зсувом.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 525- КЕ/2017 від 27.02.2018, ОСОБА_9 отримала тяжке тілесне ушкодження, а саме: закрита тупа травма таза з формуванням переломів бокової частини крижі зліва, в ділянці першого та другого крижових хребців, нижньої гілки лівої лобкової та сідничної кісток, що призвела до стійких зазначених вище наслідків з відповідною травматолого-ортопедичною та неврологічною симптоматикою.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №705/17 від 23.08.2017, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ» ТF 698 К реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «ЗАЗ» ТF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 визначалася виконанням ним вимог 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ» ТF 698 К реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного основного та додаткового покарання, задоволення цивільного позову - скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та зменшити стягнення моральної шкоди до 25 000 грн. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та призначити іспитовий строк на 2 роки.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу ОСОБА_8 вказує на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що він вину свою визнав у повному обсязі, матеріальну та частково моральну шкоду, спричинену потерпілій ОСОБА_12 він відшкодував. Потерпіла ОСОБА_13 не має жодних претензій до нього, а також те, що він є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, до адміністративної та кримінальної відповідальності ніколи не притягувався. Пояснює, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, мізерною пенсією, він вимушений займатися приватним перевезенням на своєму автомобілі, що є його єдиним заробітком на даний час. Крім того стверджує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані цивільним позивачем письмові докази (довідки медичних закладів, документи, які підтверджують факти смерті та народження членів сім`ї потерпілої).

Обвинувачений ОСОБА_8 , який є єдиним апелянтом в цьому кримінальному провадженні, в судове засідання 08.09.2020 не з`явився.

Раніше в судові засідання, які були призначені на 29.10.2019; 17.03.2020; 21.05.2020; 30.06.2020 також не відбувалися внаслідок неявки обвинуваченого, який в обґрунтування причин своєї неявки посилався на введення карантину на всій території України та спалах захворювань короновірусної хвороби COVID-19.

При цьому належить врахувати, що кожен раз, посилаючись на вищенаведені обставини, в тому числі і у випадку неявки в судове засідання 08.09.2020, обвинувачений ОСОБА_8 не посилався на наявність захворювання у нього особисто, на перебування в умовах самоізоляції, на перебування на лікарняному або в медичному закладі на лікуванні.

Крім того, ОСОБА_8 судом апеляційної інстанції окремим листом було направлено через поштове відділення, а також телефонограмою повідомлено, про те, що у зв`язку з введенням на всій території України карантину з метою запобігання поширенню короновірусу COVID-19, в Харківському апеляційному суді запроваджено низку заходів щодо особливого режиму роботи суду на період карантину. З метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та короновірусу COVID-19, учасники судового провадження забезпечуються засобами індивідуального захисту: масками, антисептиками, бахілами, перчатками, а також дотримується кількість осіб у приміщенні та дистанція між ними, і це йому було достовірно відомо.
Вислухавши думку прокурора та представника потерпілої, які вважали безпідставною систематичну неявку обвинуваченого ОСОБА_8 в судові засідання для розгляду лише його апеляційної скарги, що в свою чергу свідчить про зловживання ним своїх процесуальних обов`язків щодо явки до суду.

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 401 КПК України, не ставиться питання про погіршення його становища, а також керуючись нормами ст. ст. 135, 136 КПК України та враховуючи, що ОСОБА_8 належним чином повідомлений про час та місце апеляційного перегляду вироку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин у ОСОБА_8 щодо неявки в судове засідання, що обумовлює необхідність з метою дотримання розумних строків, передбачених ст. 28, п.21 ч.1 ст. 7, ст. 318 КПК України, проводити апеляційний перегляд вироку Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2019 за відсутністю обвинуваченого.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності скасування вироку в частині призначеного основного покарання, та призначення більш м`якого виду покарання без додаткового покарання, що на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 114-116).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатацію транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, у виді позбавлення волі, строком на 5 років, тобто в межах строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України. Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння суду у встановленні істини по справі, обставин які обтяжують покарання суд не встановив, а також об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про зайву суворість призначеного покарання, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку та застосування до нього іншого більш м`якого виду основного покарання, зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, які пом`якшують або істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ніж ті, що встановлені судом.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість його виправлення без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 був визнаний винним за злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому, така міра додаткового покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Крім того, таке покарання буде запобігати вчиненню злочинів іншими особами (загальна превенція), тобто буде відповідати меті покарання та положенням ст. 50 КК України.

Тобто додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний час, буде слугувати надійною запорукою дотримання вимог ч.2 ст.50 КК України, а саме щодо його мети та виправлення засудженого, а також дотримання вимог загальної та особистої превенції.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість призначення більш м`якого виду покарання без додаткового покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання.

Доводи обвинуваченого про необхідність зменшення суми стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_9 до 25 000грн, є необґрунтованими.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до п.7, 13 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, зокрема, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов.
Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів ввважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і мотивоване рішення щодо задоволення цивільного позову, оскільки судом встановлено, що в наслідок дій ОСОБА_8 , які перебувають в причинному зв`язку з подією ДТП, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевному стражданні, та великому емоційному напружені, які вона перенесла у зв`язку із травмою та через тривале лікування ушкоджень, отриманих під час ДТП.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що стягнута судом у розмірі 100000грн є співмірним душевним стражданням потерпілої.
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим та ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарги обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4