Номер провадження: 11-кп/813/847/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 у кримінальному проваджені № 0002131, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2013 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району Одеської області, громадянина України, з вищою медичною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження № 0002131 від 09.04.2013 року за ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

встановив:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року, задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , якою звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні № 0002131, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2013 року, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та кримінальне провадження закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 367 КК України, скоєний 05.04.2013 року відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, будь-яких відомостей, які вказували б на ухилення обвинуваченим від слідства або суду, вчинення ним в цей період інших злочинів, або ж порушення перебігу строків давності не встановлено. З огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону України №2617-VІІІ), на момент розгляду судом справи минув строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із ухвалою суду потерпіла ОСОБА_7 на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 02.11.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, подала уточнену апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки вважає, що суд необґрунтовано на підставі ст. 49 КК України звільнив від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , а кримінальне провадження відносно останнього закрив.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 свою вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, що унеможливлює з цих підстав застосування до останнього звільнення від кримінальної відповідальності.

Також, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, при постановлені ухвали судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи, не встановлено, чи інкриміноване обвинуваченому діяння взагалі мало місце та чи останній винний в його скоєнні. Мотивувальна частина ухвали не містить встановлені судом фактичні обставини вчинення обвинуваченим діяння, із посиланням на докази.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити; думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини..

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція щодо зазначеного питання викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 309/1201/15-к).

Щодо доводів потерпілої, з приводу істотних порушень вимог кримінального процесуального закону через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_8 обвинувачувався у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (05.04.2013), яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, є не тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та зі штрафом від 250 до 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або без такого (на час скоєння кримінального правопорушення це був злочин середньої тяжкості).

Тобто, на день розгляду судом першої інстанції клопотання захисника про закриття відносно обвинуваченого кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України та з дня вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення минуло понад п`ять років. Протягом цього строку він не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.

У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 367 КК України, не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Попередня заявлена обвинуваченим позиція була підтримана ним та захисником і в апеляційному суді. Більш того, апеляційним судом з`ясовано обізнаність останнього з наслідками звільнення від кримінальної відповідальності, в тому числі можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання за нереабілітуючими обставинами та закриття кримінального провадження.

За змістом ст. ст. 284 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 462/7282/14-к, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. ч. 1 - 3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними посилання потерпілої на порушення вимог кримінального процесуального закону в частині не дослідження усіх обставин справи, встановлення факту вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння та винуватості останнього з посиланням на відповідні докази, оскільки зазначеними вище положеннями кримінального процесуального закону не передбачені дії суду першої інстанції щодо встановлення цих обставин.

Також на думку апеляційного суду є безпідставними твердження потерпілої щодо неможливості її звернення до суду із цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі звільнення у даному випадку обвинуваченого від кримінальної відповідальності, потерпіла не позбавлена можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяних кримінальним правопорушенням матеріальних збитків та моральної шкоди.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що уточнена апеляція потерпілої ОСОБА_7 підлягає - залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Водночас, зважаючи на заявлену прокурором описку в резолютивній частині оскаржуваної ухвали в частині невірного зазначення злочину, апеляційний суд вважає за необхідне довести зазначену обставину до відома суду першої інстанції та рекомендувати виправити описку в резолютивній частині ухвали щодо статті кримінального закону за якою обвинувачувався ОСОБА_8 .
Керуючись ст. ст. 370, 376, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 у кримінальному проваджені № 0002131 від 09.04.2013 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 367 КК України, - залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції виправити описку в резолютивній частині ухвали щодо статті кримінального закону за якою обвинувачувався ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4