КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року, про продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 вересня 2020 року.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 та іншому обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, тобто до 07 вересня 2020 року включно.

На вказану ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням цілодобового електронного контролю (або без нього).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на порушення судом першої інстанції його права на захист, оскільки розгляд справи про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулося без його участі та участі його захисника.
Також апелянт вказує, що знаходиться під арештом вже більше 5 років та за цей час прокурор не довів жодного об`єктивного доказу, яке б підтвердилося б в суді. Зазначає, що не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а тому переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню немає сенсу, чинити тиск на потерпілого або свідка він не збирається, тим більше, вони вже допитані, здійснювати інше, навіть адміністративне правопорушення він не буде, оскільки раніше він не судимий та ніколи не притягувався до відповідальності. Відсутні речі та документи, які б могли бути заховані чи знищені. Крім того, він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, характеризується позитивно, приводів до поліції не мав, не зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, психічно і психологічно врівноважений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка посилаючись на законність і обгрунтованість ухвали суду, заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що з огляду на особливу тяжкість злочину та відсутність визначеного місця проживання у м. Білій Церкві існує ризик переховування останнього від суду.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, зокрема і у виді цілодобового домашнього арешту, про що ставить питання апелянт, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції доводами та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, характеризується позитивно, приводів до поліції не мав, не зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, психічно і психологічно врівноважений, не є безумовною підставою для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки в цілому ці обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження йому строку тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не може на стадії судового розгляду кримінального провадження вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.
За викладеним, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та зміни запобіжного заходу на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення,
а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2020 року, якою зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, тобто до 07 вересня 2020 року, включно- без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3