Справа № 333/1489/20
Провадження № 1-кп/333/410/20
ВИРОК
Іменем України

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 25.10.2004 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням строком 2 роки;
- 12.07.2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі. 23.04.2010 року звільнився умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 18 днів;
- 07.04.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України з урахуванням вимог ст.71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі. 07.12.2012 року звільнився умовно-достроково, невідбутий строк 4 місяця 28 днів;
- 26.02.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням 1 рік 6 місяців;
- 25.02.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням строком 2 роки. Знятий з обліку в органі пробації 04.04.2018 року за закінченням строку випробування,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у визначеному законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та знову повторно вчинив аналогічне кримінальне правопорушення за таких обставин.
Так, у період часу з 19 год. 14 хв. по 20 год. 15 хв. 18 березня 2020 року, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у торговому залі супермаркету «Варус», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північно-Кільцева, 10-А, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, знаходячись в одному з відділів вказаного супермаркету, таємно, шляхом вільного доступу, викрав та сховав наступний товар:
- 3 банки шпротів марки «Ризьке золото», вагою 240 г, вартістю 52 грн. 91 коп. за одну одиницю товару (без урахування ПДВ), на суму 158 грн. 73 коп.;
- 1 банку тунця для салатів марки «Варто», вагою 185 г, вартістю 25 грн. 75 коп. (без урахування ПДВ);
- 1 пляшку пива марки «Стелла Артуа», об`ємом 0,75 л, вартістю 37 грн. 42 коп. (без урахування ПДВ);
- 1 пляшку напою «Секс на пляжі» алкогольної марки «Шейк», об`ємом 0,5 л, вартістю 24 грн. 08 коп. (без урахування ПДВ);
- 2 батончика «Снікерс супер Марс Україна», вагою 112,5 г, вартістю 17 грн. 58 коп. за одну одиницю товару (без урахування ПДВ) на суму 35 грн. 16 коп.
Після чого, вважаючи, що його злочинні дії залишилися ніким не помічені, ОСОБА_5 , не розрахувавшись за товар, намагався покинути торговий зал супермаркету, однак був зупинений працівниками торгового центру «Варус-10», тим самим не довів свого злочинного умислу до кінця, з причин, які не залежали від його волі, намагаючись викрасти майно на загальну суму 281 грн. 14 коп., що належать ТОВ Омега ТЦ «Варус-10».

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов 27.03.2020 року, відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, під час якого особа виконала усі дії, яка вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, які не залежали від її волі.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений заявив клопотання про затвердження угоди про примирення та призначення обумовленого з представником потерпілого виду та міри покарання.
Відповідно до змісту угоди, 03 серпня 2020 року між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про примирення.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою. При цьому, ОСОБА_5 зазначив, що дійсно у період часу, приблизно з 19-00 год. по 20-00 год. 18.03.2020 року, перебуваючи у торговому залі супермаркету «Варус», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північно-Кільцева, 10-А, взяв з полиць магазину товар, зазначений в обвинувальному акті, не розплатився за нього та намагався винести з приміщення магазину, але був затриманий працівниками супермаркету.
Представник потерпілого підтвердив що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Обвинувачений та ОСОБА_4 підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди про примирення.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши представника потерпілого, обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Відповідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, який згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином.
Зі змісту угоди про примирення від 03.08.2020 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.2 ст.1 ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. Із застосуванням вимог ст. 75, ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_5 звільняється від відбування покарання з призначенням випробування строком 1 рік.
Матеріальних та моральних претензій сторони одна до одної не мають і цивільний позов по справі не був заявлений.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_5 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження №0000957, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого та потерпілого під час досудового розслідування, але останні відсутні.
Також, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а потерпілий розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, узгоджений вид та міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує йому покарання, а саме: щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про примирення між представником потерпілого ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов заявлений не був.

Встановлено, що слідчий Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 своїми постановами від 19.03.2020 року визнала речовими доказами: 3 банки шпротів марки «Ризьке золото», 1 банку тунця для салатів марки «Варто», 1 пляшку пива марки «Стелла Артуа», 1 пляшку напою «Секс на пляжі» алкогольної марки «Шейк», 2 батончика «Снікерс супер Марс Україна», а також СD-R диск «Alerus» з відеозаписом з камер відеоспостереження торгового центру «Варус-10».
Відповідно до п.п. 5,7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю); документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, викрадене майно, яке під час досудового розслідування було повернуто представнику потерпілого, необхідно залишити останньому.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Отже, враховуючи, що на СD-R диску міститься інформація, що стосується скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тому він є документом, який необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 370, 373, 374, 468, 469, 471, 473 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 03.08.2020 року у кримінальному провадженні №0000957, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року, укладену між представником потерпілого ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно вимог ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази:
- 3 банки шпротів марки «Ризьке золото», 1 банку тунця для салатів марки «Варто», 1 пляшку пива марки «Стелла Артуа», 1 пляшку напою «Секс на пляжі» алкогольної марки «Шейк», 2 батончика «Снікерс супер Марс Україна», що зберігаються у представника потерпілого ОСОБА_7 залишити останньому;
- СD-R диск «Alerus» з відеозаписом з камер відеоспостереження торгового центру «Варус-10», що зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 6-7 ст. 474 КПК України,
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1