Справа № 645/162/16-к
Провадження №1-кс/645/1434/20
У Х В А Л А
Іменем України

02 листопада 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі члена колегії Фрунзенського районного суду м. Харкова :

Судді ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.09.2020 р. відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 05.11.2020 р.
Прокурор просив суд продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились
Захисник ОСОБА_4 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечувала, просила суд про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, які слугували підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тривалість тримання його під вартою, його позитивні характеристики, наявність у обвинуваченого матері, яка потребує стороннього догляду, його стан здоров`я.
Обвинувачені підтримали позицію захисника. Крім того, ОСОБА_5 також особисто просив суд змінити йому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, вказуючи, що він визнає свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів та вже фактично відбув значну частину покарання, яке може бути йому призначене; не має наміру переховуватись від суду, потребує лікування наявних у нього важких хронічних захворювань.
Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або

до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Оскільки на території України встановлено карантин і головуючий суддя ОСОБА_9 перебуває на лікарняному, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинуваченого під вартою суддею із складу колегії суддів по справі одноособово.

Приймаючи до уваги вимоги ч.2 ст.177, ст.315 КПК України, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, які не допитані, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає, що є наявними підстави для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд продовжує щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженню, суд вважає, що такий ризик, як запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, має місце. Суд бере до уваги і те, що перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом а ніж тримання під вартою, ОСОБА_5 зможе переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_5 , може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово був засуджений за умисні тяжкі злочини, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення криімнальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Виходячи з принципу правової визначеності суд вважає необхідним з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до 31 грудня 2020 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 369 КПК України,-

П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 31 грудня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1