Справа № 357/19/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2020 р. м. Біла Церква. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України

У С Т А Н О В И В:
доведеним, що ОСОБА_4 , будучи стажистом на посаді водія вантажного автомобіля марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 у ФОП « ОСОБА_5 », 12 листопада 2018 р. близько 12 години отримав від ОСОБА_5 цукор в кількості 39 мішків, які за вказівкою останнього необхідно доставити до ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_2 , за що повинен був отримати грошові кошти в сумі 19500 грн., які повинен був віддати ОСОБА_5 .

Того дня, близько 15 години ОСОБА_4 на вантажному автомобілі марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 доставив ОСОБА_6 цукор в кількості 39 мішків, за що від останнього отримав гроші в сумі 19500 грн., після чого відразу поїхав до м. Біла Церква Київської області і вказані грошові кошти в якості розрахунку за товар, повинен був повернути ОСОБА_5 .

Однак, 12 листопада 2018 р. близько 16 години ОСОБА_4 , приїхавши до м. Біла Церква Київської області, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, частину грошових коштів в сумі 2000 грн., які йому були передані в якості розрахунку за цурок та які були йому ввірені, привласнив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 2000 грн.

Окрім цього, ОСОБА_4 , будучи стажистом на посаді водія вантажного автомобіля марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 у ФОП « ОСОБА_5 », 30 листопада 2018 р. близько 09 години, перебуваючи біля офісного приміщення по вул. Сквирське шосе, 29, в м. Біла Церква Київської області, переконавшись, що ОСОБА_5 вийшов з вказаного приміщення на вулицю, зайшов у кімнату, де знаходився сейф, зі столу взяв ключ від сейфу, який використовується ОСОБА_5 для зберігання грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_4 умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключа незаконно проник в сейф, звідки вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 7000 грн., які сховав у задній карман своїх штанів та після чого відразу залишив вказане приміщення, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочинів щиро розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно

будучи стажистом на посаді водія вантажного автомобіля марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 у ФОП « ОСОБА_5 », 12 листопада 2018 р. близько 12 години отримав від ОСОБА_5 цукор в кількості 39 мішків, які за вказівкою останнього необхідно доставити до ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_2 , за що повинен був отримати грошові кошти в сумі 19500 грн., які повинен був віддати ОСОБА_5 . Того дня, близько 15 години він на вантажному автомобілі марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 доставив ОСОБА_6 цукор в кількості 39 мішків, за що від останнього отримав гроші в сумі 19500 грн., після чого відразу поїхав до м. Біла Церква. Цього ж дня близько 16 години він приїхавши до м. Біла Церква, переслідуючи мету збагачення за рахунок чужого майна, частину грошових коштів в сумі 2000 грн., які йому були передані в якості розрахунку за цурок та які були йому ввірені, привласнив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд. Він дійсно своїми діями спричинив ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 2000 грн., які до теперішнього часу не відшкодував. Також він будучи стажистом на посаді водія вантажного автомобіля марки «Зіл 130» д.н.з. НОМЕР_1 у ФОП « ОСОБА_5 », 30 листопада 2018 близько 09 години, перебуваючи біля офісного приміщення по вул. Сквирське шосе, 29, в м. Біла Церква, переконавшись, що ОСОБА_5 вийшов з вказаного приміщення на вулицю, зайшов у кімнату, де знаходився сейф, зі столу взяв ключ від сейфу, який використовується ОСОБА_5 для зберігання грошових коштів. В подальшому, він таємно від оточуючих, з метою збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключа незаконно проник в сейф, звідки вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 7000 грн., які сховав у задній карман своїх штанів та після чого відразу залишив вказане приміщення, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму. У вчиненому розкаюється. Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Розмір грошових коштів, які привласнив, які таємно викрав визнає, їх не оспорює. Кваліфікацію його дій за ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України не оспорює. Фактичні обставини у кримінальному провадженні не оспорює, їх визнає повністю. У теперішній час ніде не працює.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_4 у повному обсязі і ним не заперечуються та не оспорюються, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого, якому попередньо були роз`яснені положення ст. 349 ч.3 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались, їх дослідження судом визнано недоцільним, про це судом постановлена ухвала.

Визнавальні показання обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його показання суд визнає достовірними.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_4 на ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України.

Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 за:

ст. 191 ч. 1 КК України привласнення чужого майна, яке було ввірене особі;

ст. 185 ч.3 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше сховище, вчинена повторно.

Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисні невеликої тяжкості і тяжкий злочини.

ОСОБА_4 раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнається: визнання винуватості.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини злочинів, особу винного, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, щодо покарання обвинуваченого (у заяві від 24.04.2020 р. просить застосувати суворе покарання), досудову доповідь відповідно до якої існує середній ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину, середній ризик небезпеки для суспільства, не працює, дійшов висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі у нижній межі санкції, передбаченої ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів. При цьому суд вважає, що призначення ОСОБА_4 менш суворого покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, буде явно несправедливим через м`якість, недостатнім для його можливого виправлення, попередження вчинення ним і іншими особами нових злочинів, зважаючи на ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини злочинів, особу винного, який ніде не працює. Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання, в частині строку покарання, додаткового покарання за ст. 191 ч.1 КК України, буде явно несправедливим через суворість, зважаючи на молодий вік обвинуваченого, позитивно характеризується, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання.

Цивільний позов, процесуальні витрати, відсутні.

Суд зазначає, що завдані потерпілому збитки в розмірі 2000 грн. не відшкодовані.

Речові докази: 7000 грн., передані за розпискою без дати потерпілому ОСОБА_5 , слід вважати повернутими потерпілому; накладну-путівку № 58 від 12.11.2018 р., яка приєднана до кримінального провадження, слід зберігати при кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 не затримувався, під вартою не утримувався, запобіжний захід відносно нього не застосовувався.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.1, 185 ч.3 КК України і призначити йому покарання за:

ст. 191 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

ст. 185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.

Речові докази: 7000 грн., передані за розпискою без дати потерпілому ОСОБА_5 - вважати повернутими потерпілому; накладну-путівку № 58 від 12.11.2018 р., яка приєднана до кримінального провадження - зберігати при кримінальному провадженні.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження. який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області