Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8262/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинувачуваного ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 січня 2021 року без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 24 січня 2021 року без визначення розміру застави.

В клопотанні захисника про повернення обвинувального акту та про застосування іншого запобіжного заходу відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинуваченого та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися, зокрема на думку суду ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистої поруки.

Вказує, що є недоведеним та необґрунтованим ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки всі слідчі дії виконані, що підтверджено скеруванням обвинувального акту до суду.

Також, вказує, що суд не врахував, те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має інвалідність та потребує постійного, безперервного проведення антиретровірусної терапії та замісної підтримуючої терапії.

На її думку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є невиправданим. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистої поруки, забезпечить належну поведінку ОСОБА_6 та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 26 листопада 2020 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, при цьому 06.08.2020 року йому також повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, неодружений, утриманців та законних джерел для існування не має, згідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 намагаючись перешкодити працівнику правоохоронного органу у проведенні слідчих дій у іншому кримінальному провадженні застосувавши ножа здійснював щодо нього погрози та спричинив йому тілесні ушкодження.

Ці дані свідчать, що ризики ухилення ОСОБА_6 від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та продовжують існувати, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешт чи особисте зобов`язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції на даній стадії перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення про продовження ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ухвалою суду від 26.11.2020 р., який має статус обвинуваченого.

Доводи захисту, про відсутність доказів обвинувачення, що доводять вину ОСОБА_6 на даній стадії процесу не можуть бути перевірені.

Так, ОСОБА_6 на даний час має статус обвинуваченого, щодо нього судом першої інстанції здійснюється судовий розгляд в межах висунутого йому обвинувачення, а тому лише за результатами судового розгляду по суті, після надання суду усіх доказів обвинувачення та їх всебічного, об`єктивного, безпосереднього дослідження можуть робитися висновки про те, чи є зазначені докази обвинувачення належними, допустимими, достовірними та чи доводять вони вину ОСОБА_6 .

При обранні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчими суддями було визнано, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 січня 2021 року без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: