УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України,

ВСТАНОВИВ :

У провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що постанова про відмову у визнанні потерпілим є незаконною, невмотивованою, оскільки слідчий посилається на відсутність даних про завдання шкоди ПАТ «Укрнафта», що є хибним, оскільки саме за його заявою були внесені відомості до ЄРДР. Крім того, у постанові слідчого не наведені жодні обґрунтування щодо прийняття рішення, у зв`язку чим просить скасувати постанову як незаконну та необґрунтовану.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив задовольнити.

Слідчий другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, в судове засідання неодноразово не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у її відсутність.

Вислухавши доводи адвоката ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, другим відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000328, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Так, слідчим суддею встановлено, що 29.07.2020 року слідчим другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р.

Так, слідчий у своїй постанові посилалася на те, що у заяві про залучення до кримінального провадження як потерпілого, не зазначено жодного факту та не наведено жодного підтвердження заподіяння ОСОБА_4 будь-якої шкоди. Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.
В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_4 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.
Крім того, аналогічна скарга на постанову слідчого від 15.06.20 р. була предметом розгляду слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва, за наслідками якого постановлена ухвала від 20.07.20р., та скасовано постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 та винести мотивовану постанову. В той же час, слідчим винесена аналогічна постанова, навіть з повторним помилковим вказанням про невстановлення заподіяної шкоди ПАТ «Укрнафта», яка не має відношення до кримінального провадження.
За таких обставин, постанова слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р., підлягає скасуванню, а подана скарга підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо вимог в частині зобов`язання слідчого визнати потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р., то слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим, слідчий суддя може прийняти рішення: скасувати постанову або відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно вимог ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 щодо зобов`язання визнати потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000328 - в цій частині не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 29.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р.

Зобов`язати слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р., повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000328 від 10.04.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.370 КК України.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя