Ухвала
Іменем України
14 вересня 2020р.

м. Київ

Справа № 569/22054/19
Провадження № 51-4341 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006611,

встановив:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2019 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речового доказу у провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 , визнано винним та засуджено за те, що він 30 жовтня 2019 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Renauit 9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кавказька зі сторони вул. Набережна в напрямку вул. Міцкевича в м. Рівне, навпроти будинку №15, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на потерпілу шляхом застосування екстреного гальмування із зупинкою транспортного засобу до місця наїзду. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 червня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Вказує, що судом першої інстанції при ухвалені вироку не було роз`яснено стороні захисту та потерпілій про наслідки та порядок проведення судового розгляду відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. На думку прокурора, висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд у вироку послався на показання обвинуваченого та потерпілої, які не надавались у судовому засіданні, не проводився допит обвинуваченого відповідно до ч.1 ст. 351 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд не відреагував на вказані істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Статтею 370 КПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та кваліфікація його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

За приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається із наданих копій судових рішень, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 в суді першої інстанції здійснювалось у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, так як обвинувачений в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністюта не заперечував фактичні обставини справи. Про такий порядок дослідження доказів у справі була з`ясована думка учасників судового провадження, у тому числі щодо правильності розуміння ними змісту цих обставин та було роз`яснено їх права щодо позбавлення можливості оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
За таких обставин місцевий суд, дослідивши у такому порядку докази, встановив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті. Обставини щодо зазначеної кваліфікації,як в апеляційному так і касаційному порядку учасниками процесу не оспорюються.
Апеляційний суд із додержанням приписів статей 404, 405 КПК України переглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами, належним чином перевірив викладені у них доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі прокурора щодо порушення норм ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Так, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, вирок, який ґрунтується на доказах, досліджених в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційному порядку може бути оскаржений лише з підстави неправильної кваліфікації та призначеного покарання.
Отже, твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд у вироку послався на показання обвинуваченого та потерпілої, які не надавались у судовому засіданні, не проводився допит обвинуваченого відповідно до ч.1 ст. 351 КПК України є безпідставними та не можуть бути предметом перевірки касаційним судом.

З огляду на наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення місцевого та апеляційного судів таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що вони постановлені з істотним порушенням вимог КПК України і не вбачає підстав для їх скасування.
Крім того, Судом враховується, що ні потерпіла, ні захисник про порушення їхнього права щодо не роз`яснення наслідків розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, як про це вказує прокурор, з касаційними скаргами не звертались та не були позбавлені такого права.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3