Дата документу 21.12.2020 Справа № 331/1675/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1917/20
Єдиний унікальний № 331/1675/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 368 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000016, відносно

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що зазначена ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними суперечностями висновків суду, викладених у судовому рішенні, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що в обвинувальному акті містяться суттєві суперечності щодо викладення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які стосуються некоректної вказівки на місце його вчинення, що, в свою чергу, виключає можливість належним чином відповідно до вимог ст. 32 КПК України однозначно визначити територіальну підсудність розгляду вказаного провадження. На думку прокурора, зазначені твердження суду є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_6 викладене прокурором таким чином: «Діючи на підставі вищевказаної домовленості, 24 лютого 2020 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля ДУ «Запорізький слідчий ізолятор № 10», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 1, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 3 800 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 24 лютого 2020 року еквівалентно 92 921 гривень) в якості неправомірної вигоди для себе та ОСОБА_7 за укриття вчиненого кримінального правопорушення та непритягнення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності» (арк. 3 абз. 4 обвинувального акта).

В той час, як ОСОБА_7 викладене у наступній редакції: «Діючи на підставі вищевказаної домовленості, 24 лютого 2020 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Центральна, 39, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 3 800 доларів США (що відповідно курсу НБУ станом на 24 лютого 2020 року еквівалентно 92 921 гривень) в якості неправомірної вигоди для себе та ОСОБА_6 за укриття вчиненого кримінального правопорушення та непритягнення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності, шляхом одержання вказаних грошових коштів ОСОБА_6 » (арк. 5 абз. 2 обвинувального акта).

Тобто, в обвинувальному акті чітко зазначено, що місцем вчинення кримінального правопорушення є м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 1, адже ОСОБА_7 отримав грошові кошти шляхом їх одержання ОСОБА_6 на вказаному вище місці. У свою чергу, місцезнаходження ОСОБА_7 , згідно з обвинувальним актом на момент вчинення злочину: АДРЕСА_1 .

Крім того, зазначає, що суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

Згідно з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, викладено із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та дано правову кваліфікацію вказаного злочину.

У порушення вимог ст. 314 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі під час підготовчого судового засідання вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення та піддав сумніву правильність викладення прокурором фактичних обставин вчинених обвинуваченими злочинів. У той же час, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, неконкретність обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акта.

Зауважує, що нехтуючи діючими нормами закону, а також ігноруючи лист Вищого спеціалізованого суду України № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року, суд безпідставно зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складено без додержання вимог ст. 291 КПК України та дійшов хибного висновку про необхідність його повернення прокурору.

Просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та направити обвинувальний акт з додатками до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для призначення підготовчого судового засідання.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 просить ухвалу районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисників, обвинувачених, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з ухвали суду, 29 квітня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з прокуратури Запорізької області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції в своїй ухвалі вказав, що неточність викладення фактичних обставин у даному провадженні вказує на неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що, в свою чергу, не узгоджується з вимогами ст. 291 КПК України. Зазначені недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги виходить з наступного.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положення ч. 4 ст. 110 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У свою чергу, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Аналіз змісту вказаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

З огляду на наведене вище та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при його складенні орган досудового розслідування положень закону, про які зазначено вище, не дотримався, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у цьому обвинувальному акті сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, зокрема про те, що 24 лютого 2020 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, перший, знаходячись біля Запорізького слідчого ізолятора № 10 (м. Запоріжжя, вул. Перша ливарна, буд. 1), а останній, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно одержали від ОСОБА_12 у якості неправомірної вигоди для себе грошові кошти в розмірі 3 800 доларів США, що не відповідає дійсності, оскільки місцем злочину є місце вчинення суспільно-небезпечного діяння, тобто, в даному випадкумісце вчинення злочину повинно бути єдиним.

Доводи прокурора про те, що місцем вчинення цього злочину є АДРЕСА_2 , є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності, так як ця адреса не є єдиною, яка вказана в фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими.

Отже, органи досудового слідства, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 та п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, вказали одночасно різні місця вчинення одного кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів, не розглядає інші доводи апелянта про повернення обвинувального акта прокурору і вважає, що районний суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000016 від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повернуто прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, ? без зміни.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: