Ухвала
Іменем України

01 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 274/5417/17
провадження № 51-3655ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду

м. Житомира від 20 січня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що 04 жовтня 2017 року, у вечірній час, він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі співмешканкою ОСОБА_6 знаходились за місцем їх спільного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , де на ґрунті особистих неприязних стосунків між ними виникла сварка, в ході якої у нього виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підійшов до потерпілої, яка на той час лежала на дивані, та з великою силою прикладання почав наносити

ОСОБА_6 чисельні удари кулаками обох рук по голові. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_6 , стягнув потерпілу на підлогу та почав наносити численні удари руками та ногами по голові, тулубу та ногах, а потім вистрибнув на ОСОБА_6 , яка після отриманих ударів продовжувала лежати на підлозі, та почав стрибати по її ногам та тулубу, обутими у кросівки ногами. Після чого схопив стілець, який знаходився в кімнаті та почав ним наносити численні удари по голові, тулубу та ногах потерпілої, таким чином вбивши її.
Смерть ОСОБА_6 настала від травми із залученням декількох ділянок тіла а саме: закритої черепно-мозкової травми, закритого перелому кісток носа та кісток нижньої щелепи справа, закритої травми грудної клітини, закритих подвійних переломів ребер правої та лівої половини грудної клітини, забою легень, що ускладнилось крововиливами під оболонки головного мозку, стисненням головного мозку та вклиненням стовбура мозку та мозочка у великий потиличний отвір.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року -без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на 7 років. В обґрунтування вказує, що судами попередніх інстанцій при призначенні покарання засудженому не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини, а також не взято до уваги, що ОСОБА_5 хворіє на ряд хронічних інфекційних захворювань та потребує постійної медичної допомоги.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 скоїв особливо тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, на час вчинення злочину не працював, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання.
Окрім цього, при вирішенні питання про розмір покарання, що належить призначити обвинуваченому, суд врахував обставини вчинення даного злочину, характер та кількість заподіяних потеорпілій тілесних ушкоджень та те, що обвинувачений тривалий час страждає на ряд тяжких хронічних захворювань.
Залишаючи без зміни вирок, апеляційний суд погодився із висновками суду щодо призначеного покарання, при цьому зазначив, що висловлений ОСОБА_5 жаль щодо вчиненого діяння, а також його стан здоров`я заслуговують на увагу колегії суддів, проте у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання та призначення його у мінімальному розмірі санкції статті, у виді позбавлення волі на строк 7 років,а тому визнав безпідставними доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, з чим погоджується і касаційний суд.
На переконання колегії суддів, засудженому призначено покарання відповідно до приписів кримінального законодавства України, яке є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, при його призначенні повною мірою враховано тяжкість вчиненого, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу винного, а тому доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 є необґрунтованими.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені захисником в апеляції доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни оскаржуваних судових рішень, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3