КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою заступника начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Іванківо - Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000226, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.272 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі вказав, що прокурором не обґрунтовано необхідності збереження верстатів, визнаних речовими доказами, у первісному стані (у стані, який зафіксований у процесуальних документах).

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заступник начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій проситьпоновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіІванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на 4 верстати стрічкопильні деревообробні, які належать ОСОБА_6 , заборонивши останньому користуватись, розпоряджатися та відчужувати останні.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, прокурор зазначає, що під час оголошення повного тексту ухвали він присутній не був та в судове засідання не викликався. Копію повного тексту вищевказаної ухвали прокурору надано лише 30 червня 2020 року, а отже, враховуючи вищевикладене, потрібно поновити строк на апеляційне оскарження.
На думку прокурора, вказана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що при розгляді клопотання прокурора судом встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям, яким має відповідати речовий доказ відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки вказане майно - 4 верстати стрічкопильні деревообробні, виявлені 12 червня 2020 року під час огляду земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке, в тому числі, зберегло на собі сліди його вчинення, оскільки безпосередньо використовувались для розпилу деревини, враховуючи їх технічний стан є джерелом підвищеної небезпеки, а тому є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Як вказує прокурор, твердження слідчого судді щодо наявності у ОСОБА_6 відповідних дозвільних документів ніякими доказами нічим не підтверджене.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року слід поновити з огляду на те, що прокурор під час оголошення повного тексту ухвали присутній не був, копію повного тексту вищевказаної ухвали отримав 30 червня 2020 року, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226, дані щодо якого внесені в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 функціонує підприємство, діяльність якого пов`язана з обробкою деревини (пилорам деревообробних станків, призначених для розпилу деревини різних порід на пиломатеріали). А саме: ФОП ОСОБА_6 діє без відповідного дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, в той час як основним видом його діяльності є «лісопильне та стругальне виробництво».
Згідно інформації вказаної в інформаційній системі «Реєстр дозволів» Держгірпромнагляду України ФОП ОСОБА_6 дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки не видавався.
12 червня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді (справа № 366/925/20) за участю залученого спеціаліста (головного інспектора ГУ Держпраці в Київській області ОСОБА_7 ) проведено огляд місця здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 (земельної ділянки та виробничих приміщень, які на ній розміщені за зазначеною вище адресою).
Під час огляду головним інспектором ГУ Держпраці в Київській області ОСОБА_7 встановлені порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, які, відповідно до висновку ним зробленого, створюють реальну загрозу отримання травм на виробництві, в т.ч. від ударів електрострумом, виникнення пожежі, розповсюдження вогню, безпечної евакуації та загибелі працівників підприємства, настання інших тяжких наслідків.
12 червня 2020 року під час огляду місця проведення ФОП ОСОБА_6 господарської діяльності, відповідно до ч.5 ст. 237 КПК України, 4 верстати стрічко пильні деревообробні у присутності понятих опечатано, тимчасово вилучено та під розписку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , як власнику (за його словами), до вирішення питання по суті.
12 червня 2020 року ці верстати визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.
На момент підготовки клопотання жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, а тому власник вилученого майна є у ньому третьою особою, повноваження якого передбачені ст. 64-2 КПК України.
15 червня 2020 року прокурор Іванківо - Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Іванківського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на 4 верстати стрічкопильні деревообробні, які належать ОСОБА_6 , заборонивши останньому користуватись, розпоряджатися та відчужувати останні.

Ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна було відмовлено.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано думку прокурора та власника майна, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Зокрема, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вказав, що прокурором не обґрунтовано необхідності, збереження верстатів, визнаних речовими доказами, у первісному стані (у стані, який зафіксований у процесуальних документах).
Крім того, як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, накладення арешту на верстати, недоліки яких вже зафіксовані у процесуальних документах, в даному випадку не відповідає завданням кримінального провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даномупровадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.
Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 12 червня 2020 року (а.с. 38-40) є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з обов`язкових ознак кримінального провадження що розслідується, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Поновити заступнику начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року.

Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Іванківо - Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000226, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.272 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3755/2020
Єдиний унікальний номер 366/925/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1