Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 18 червня 2020 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою його клопотання про застосування щодо нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» задовольнити повністю.

Згідно оскаржуваної ухвали, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений вважає ухвалу такою, що прийнята з суттєвим порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. На його думку, можливість застосування закону про амністію пов`язано не з датою засудження особи чи датою початку відбування призначеного покарання, як вважає суд першої інстанції, а з датою вчинення злочину.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що на час опублікування та дії ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 не був засуджений та не відбував покарання, а вирок відносно нього не виконувався, а тому за таких обставин підстав для застосування амністії немає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи його захисника, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого та залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваного засудженим судового рішення, зокрема і положень Закону України «Про амністію у 2016 році» (далі Закон), а також норм закону України про кримінальну відповідальність, в повному обсязі не дотримався.

Зокрема, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, в ухвалі зазначив, що на час опублікування та дії Закону ОСОБА_4 не був засудженим та не відбував покарання, відтак вирок щодо нього не виконувався, що вказує на відсутність підстав для застосування амністії. Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, згідно ч.1 ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Статтею 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

У п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 р., визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні, зокрема, необережного злочину, який не є особливо тяжким, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальну справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

За змістом ч.1 ст.5 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ч.1 ст.13 Закону, дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до набрання ним чинності включно.

Тобто, шляхом системного аналізу вищевикладених положень, колегія суддів приходить до висновку про помилковість твердження суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити, що можливість застосування закону про амністію пов`язано не з датою засудження особи чи датою початку відбування призначеного покарання, як вважає суд першої інстанції, а з датою вчинення злочину.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який був вчинений ним 05.10.2014 р. та, відповідно до ст.12 КК України, є необережним тяжким. 17 квітня 2019 року вирок щодо ОСОБА_4 переглядався Івано-Франківським апеляційним судом і цього ж дня він набрав законної сили. Питання щодо застосування до ОСОБА_4 . Закону цим апеляційним судом не розглядалось. Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 вправі був звернутись до суду про застосування щодо нього Закону, оскільки станом на 07.09.2017 року (дата набрання Законом чинності) він не мав статусу ні обвинуваченого, ні засудженого і дія ч.2 ст.13 цього Закону, яким визначено строк звільнення засуджених від відбування покарання, на нього не розповсюджується.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що і на день набрання чинності Законом, так і на день апеляційного розгляду ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо яких він не позбавлений батьківських прав.

Таким чином, на переконання колегії суддів, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, за який засуджено ОСОБА_4 , вчинений 05.10.2014 р. до набрання чинності Законом, а також враховуючи наявність у засудженого двох неповнолітніх дітей, до засудженого ОСОБА_4 є всі підстави для його звільнення від відбування покарання згідно положень п.«в» ст.1 Закону.

За таких обставин, висновки суду, викладені в ухвалі місцевого суду щодо відмови в звільненні засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання згідно положень п.«в» ст.1 Закону, на переконання суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим, судом першої інстанції було неправильно застосовано вищевказані положення закону, що є підставою для її скасування з постановленям нової ухвали про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , поданого в порядку п.«в» ст.1 Закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 18 червня 2020 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відбування покарання за вироком Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 25 січня 2019 року на підставі п.«в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3