Справа № 489/6282/20
Номер провадження 1-кс/489/70/21
УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 (далі - слідчий), подане в рамках кримінального провадження № 0003146 від 05.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, погоджене прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого про арешт майна, вилученого в ході проведення огляду місця події, а саме: автомобіль марки "Hundai Sonata" чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 (далі - автомобіль).

Слідчий в судовому засіданні вказане клопотання підтримав.

Володілець майна ОСОБА_4 та його представник заперечували проти задоволення клопотання вказавши, що це істотне обмеження прав, доцільність якого не доведена.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Із матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.12.2020 о 07:30 год. працівниками патрульної поліції біля буд. 210 на вул. Чкалова в м. Миколаєві, за порушення ПДР було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , в ході законних вимог працівників УПП останній вчинив опір представникові правоохоронного органу та з місця події поїхав на вказаному автомобілі.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до постанови слідчого від 05.12.2020, вказаний автомобіль визнано речовим доказом.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль належить ОСОБА_7 .

У клопотанні слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження як речового доказу.

На запитання слідчого судді слідчий повідомив, що у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, проведено усі необхідні, на його думку, слідчі (процесуальні) дії та проведення додаткових слідчих дій або призначення нових експертиз не планується.

Слідчий суддя враховує, що ч. 2 ст. 342 КК України конфіскації не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, підстави вважати, що автомобіль буде приховано, пошкоджено, знищено відсутні.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Проведення додаткових слідчих дій або призначення нових експертиз з автомобілем не планується, тому слідчий суддя вважає, що відсутні правові підстави для застосування арешту автомобіля, оскільки арешт, без відповідних законних підстав та передбаченої КПК України мети, істотно порушить права та законні інтереси власника (володільця) майна.

Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що необхідність арешту майна та ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слідчим не доведено, тому клопотання про накладення арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1