У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000667

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ст. 126-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання, призначивши покарання у виді громадських робіт.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що у нього не було умислу для вчинення насильства, а тільки виникали побутові сварки, не систематично.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

Прокурор вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню. Зазначив, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину зроблено в результаті оцінки дослідженої судом сукупності доказів, які узгоджуються між собою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 квітня 2019 року ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі ОСОБА_8 , шляхом висловлювання на її адресу образ грубою нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого спричинена шкода її психічному здоров`ю, за що постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2019 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 3 доби.

Крім того, 16 вересня 2019 року ОСОБА_5 повторно вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі ОСОБА_8 , шляхом висловлювання на її адресу образ грубою нецензурною лайкою та проганяв з будинку, внаслідок чого спричинена шкода її психічному здоров`ю, за що постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24.10.2019 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Після того, ОСОБА_5 продовжив вчиняти домашнє насильство психологічного, а також фізичного і економічного характеру відносно своєї бабусі ОСОБА_8 , яке виражалося в агресивному ставленні до неї, спричиненню стусанів, душінню за горло, штовханні, вимаганні грошових коштів на алкогольні напої через відсутність власних джерел доходу, змушенні забезпечувати житлом та харчуванням, викликаючи у неї тривогу, страх та приниження.

Так 25 жовтня 2019 року о 08:30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , знову почав ображати свою бабусю ОСОБА_8 нецензурною лайкою, після чого наніс їй не менше двох ударів пластиковою пляшкою по голові, а згодом, взявши з кухні домоволодіння кухонний ніж, приставив його до тіла потерпілої, з метою здійснення на неї психологічного тиску, погрожував фізичною розправою, викликавши у неї побоювання за безпеку та спричинивши шкоду психічному здоров`ю у формі тривоги, страху і приниження.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи. Його дії кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, про що свідчить розписка про отримання повістки, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, є правильними та ґрунтуються на досліджених доказах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає про відсутність у нього умислу для вчинення насильства, а також про відсутність систематичності в його діях, посилаючись на те, що сварки відбувались через великий відрізок часу.

Разом із тим, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину за обвинуваченням, яке суд першої інстанції визнав доведеним, повністю підтверджується дослідженими доказами, які покладені в основу вироку.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_5 пояснив, що близько двох років став проживає разом з бабусею у її будинку в с. Афанасіївка Снігурівського району.

Не заперечував, що інколи з нею конфліктував, ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого вона зверталася за допомогою до сільського голови та поліції. За домашнє насильство двічі відбував стягнення у вигляді адміністративного арешту. Проживає він в основному за рахунок бабусі, оскільки власних джерел доходу не має. На продукти харчування та оплату комунальних послуг коштів бабусі не виділяє, однак систематично вживає алкогольні напої. Підтвердив, що 25 жовтня 2019 року в ході сварки вдарив бабусю пластиковою пляшкою по голові та декілька разів образив нецензурною лайкою.

В суді ОСОБА_5 заперечував, що 25 жовтня 2019 року проганяв бабусю з будинку, а також, що фізичною розправою та ножем не погрожував, а лише тримав його у руках.

Проте, ці твердження спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , які у судовому засіданні підтвердили вчинення обвинуваченим злочину за обставин, встановлених судом.

Зокрема, з заяви від 25 жовтня 2019 року до відділу поліції слідує, що потерпіла ОСОБА_8 просила притягнути до кримінальної відповідальності її онука ОСОБА_5 , який за місцем їх проживання в с.Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, яке призводить до фізичних та психологічних страждань, а 25 жовтня 2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав її нецензурною лайкою, принижував, хапав за горло, погрожував ножем та фізичною розправою (а.п.45).

В суді потерпіла ОСОБА_8 підтвердила обставини, зазначені у цій заяві, та пояснила, що обвинувачений, який доводиться їй онуком, проживає у її будинку. Але ніде не працював, інколи підробляв на тимчасових заробітках, отримані кошти витрачав на алкогольні напої. Участі у витратах на харчування та оплату комунальних послуги він не приймає, внаслідок чого вона вимушена з пенсії годувати та утримувати його. Крім того, ОСОБА_5 систематично безпричинно ображає її нецензурною лайкою, проганяє з будинку, вимагає кошти на горілку, штовхає, хапає за шию, через що вона вимушена звертатися за допомогою до сусідів, сільського голови та поліції. Обвинуваченого неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за домашнє насилля, однак він будь-яких висновків не зробив, продовжує її ображати, на прохання виселитися з будинку не реагує. 25 жовтня 2019 року ОСОБА_5 знову вчинив з нею сварку, погрожував ножем та фізичною розправою, через що вона злякалася і стала кричати, на її крик відгукнулася сусідка, яка покликала сільського голову та викликала поліцію. Через таку поведінку онука постійно перебуває у страху, почуває себе приниженою та безпорадною, що погіршує якість її життя.

Пояснення потерпілої узгоджуються з даними протоколу огляду місця події, з якого слідує, що 25 жовтня 2019 року слідчим слідчого відділу Снігурівського відділу поліції було оглянуто домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_1 , де в літній кухні на столі виявлено та вилучено кухонний ніж та пластикову пляшку із залишками рідини із запахом самогону (а.п.48-52).

Зі змісту постанов Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 квітня та 24 жовтня 2019 року слідує, що ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративного арешту, за вчинення у відношенні потерпілої домашнього насильства психологічного характеру, яке мало місце 03 квітня та 16 вересня 2019 року, та виразилося у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого потерпілій могла бути спричинена шкода психічному здоров`ю (а.п.71,76).

Наведені докази в їх сукупності свідчать про доведеність вини ОСОБА_5 у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи. Його дії вірно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження, позбавлені підстав.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та під час розгляду даного кримінального провадження не встановлено. Тому посилання апелянта в цій частині є голослівними, оскільки він взагалі не навів, в чому саме полягають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як вважає апелянт.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Разом з тим, враховані дані про особу винного, який не одружений, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується вкрай негативно через зловживання алкоголем, неодноразово порушував громадський порядок, на нього надходило численні скарги від жителів села та він систематично вчинював домашнє насильство стосовно потерпілої ОСОБА_8 .

Обставини, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання, судом встановлено вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_8 1931 року народження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, за видом та розміром, передбаченим санкцією ст. 126-1 КК України.

На думку суду, призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на негативні дані про особу ОСОБА_5 та враховуючи обставини справи, дані про його неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає, що відсутні підстави виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3