Справа № 209/4062/18
Провадження № 1-кп/209/79/20
У Х В А Л А
іменем України

16 листопада 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого (адвоката) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області кримінальне провадження № 209/4062/18 (номер провадження 1-кп/209/79/20, внесене до ЄРДР за №0000048 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська дніпропетровської області, українця, громадянина України, розлучений, працює газоелектрозварювальником на "Павлоградському заводі мостових металоконструкцій", без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
29.03.2012 року, о 21.00 годині, ОСОБА_4 , знаходився за місцем свого мешканно по АДРЕСА_2 спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , яка в ході бесіди розповіла ОСОБА_4 про те, що 29.03.12 року в денний час доби, коли вона знаходилась біля б.11 по б.Будівельників у м.Кам`янське, сусід ОСОБА_7 безпричинно, з хуліганських намірів, грубо порушуючи громадський порядок по мотивам явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, в присутності прохожих громадян, почав висловлюватися у бік ОСОБА_8 грубою нецензурною лайкою та ображати, після чого вдарив її, спричинивши тілесні ушкодження останній.
Реалізуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , взявши з собою молоток, вийшов з вказаної квартири та став очікувати на прихід ОСОБА_7 біля кв, АДРЕСА_3 .
29.03.12 року о 21.00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись між 5 і 6 поверхами другого під`їзду б. АДРЕСА_2 , маючи намір на навмисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , побачив останнього, після чого на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, навмисно наніс потерпілому ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів молотком по голові.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 , були завдані, згідно висновку судово-медичної експертизи № 939-Е від 27.09.12 року, ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ранами на голові, яка супроводжувалась явищами забою головного мозку та епідуральним крововиливом ліворуч, які відносяться до середнього ступеня тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більш 21 дня, (п.п. 2.3.5 Наказ ДГ« 6, МОЗ У країни від 17.01.1995 року).

Злочинні дії ОСОБА_4 продовжувались на протязі 10 хвилин та були припинені ОСОБА_9 , який руками відштовхував ОСОБА_4 від ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження, мотивуючи його тим, що згідно обвинувального акту, з моменту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення (29.03.2012 року) минуло більше п`яти років, у зв`язку із чим, відповідно до положень ст.49 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідності та кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки закінчились строки притягнення його до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування свого клопотання зазначив, що відповідно до обвинувального акту 29.03.2012 року, о 21.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись між 5 і 6 поверхами другого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , маючи намір на навмисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , побачив останнього, після чого на грунті раніше виниклих неприязних відносин, навмисно наніс потерпілому ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів молотком по голові.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 , були завдані тілесні

ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад

здоров`я більш 21 дня.

Таким чином, зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_4 обвинувачується в нанесенні умисного середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що заподіяли тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.І ст.122 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_4 неодноразово оголошувався у розшук, але ця обставина не може розцінюватися, як підстава зупинення перебігу давності внаслідок ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду з огляду на наступне.
В постанові Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі №346/883/15-к зазначено, що у ст. 49
КК визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної
відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за статтею 49 КК України є нереабілітуючою підставою та не звільняє його від цивільно-правової відповідальності.
Обвинувачений ОСОБА_4 щодо закриття провадження у справі та його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не заперечував.

Прокурор не заперечує проти закриття провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки закінчилися строки притягнення його до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. Суду надав заяву про слухання справи за його відсутності.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - умисне середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що заподіяли тривалий розлад здоров`я .

Відповідно до ч.І ст.44 КК України - особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної
відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Одним з таких випадків є звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що передбачено ст.49 КК України.
В даній статті визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили
минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2
цієї частини.
Відповідно до ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія
чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не
більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Відповідно до ч.І ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто
умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених У статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, - карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
З наведеного випливає, що той злочин, у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_4 , - є нетяжким злочином, а з дня його вчинення на теперішній час минуло більше п`яти років, що дає підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_4 неодноразово оголошувався у розшук, але ця обставина не може розцінюватися, як підстава зупинення перебігу давності внаслідок ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду з огляду на наступне.
В постанові Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі №346/883/15-к зазначено, що у ст. 49
КК визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної
відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до ч. 2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин,

ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня

з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної

відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду

є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним

забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної

відповідальності.

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування

«місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний

ухиляється від слідства, так і з інших причин не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по

собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Що стосується оголошення ОСОБА_4 у розшук та призупинення досудового

розслідування, то їх підставою була неможливість встановлення місцезнаходження

обвинуваченого, при цьому жодних обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 вчиняв

будь-які умисні дії з метою уникнення кримінальної відповідальності, як-то нез`явлення без

поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна

документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація

своєї смерті тощо, - матеріали кримінального провадження не містять, як і не містять відомостей

його належного повідомлення про виклик до органів досудового розслідування.

ОСОБА_4 дійсно змінив своє місцезнаходження у зв`язку з продажом належної йому

квартири, в якій він мешкав, але будь-яких підстав на той час вважати, що стосовно нього

здійснюється досудове розслідування та його викликають до органу досудового розслідування в

нього не було, оскільки постановою від 06.04.2012 р. в порушенні кримінальної справи щодо подій, які відбулися 29.03.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , - було відмовлено за відсутності складу злочину, при цьому скасована ця постанова була лише 14.06.2012 р., тобто після майже трьох місяців від часу виникнення конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Таке звільнення є імперативним і суд не має права прийняти інше рішення, якщо про таке звільнення заявляє обвинувачений.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судому зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З огляду на заявлене захисником обвинуваченого клопотання, та згоду обвинуваченого ОСОБА_4 на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також те, що злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості, та з моменту його скоєння минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 Кримінального кодексу України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що перешкод для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження не має.
На підставі викладеного, керуючись статтею 49 КК України, статтями 284, 286, 288 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 05.01.2013 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений та оголошений судом 20 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1