Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/62/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000600 від 13.11.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000600 від 13.11.2019 року,
Своє рішення мотивує тим, що в провадження СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП України в Кіровоградській області постановою прокурора Кіровоградської області від 07.12.2020 року передано кримінальне провадження № 0000600 від 13.11.2019 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2019 року було накладено арешт на автомобіль марки ЗИЛ - 4401, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою збереження речових доказів, оскільки рештований автомобіль використовувався як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, в ухвалі зазначено про те, що слідчим результати зафіксовані в протоколі огляду місця події та інші дані, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення самої події.

Аналіз положень ст. 174 КПК України свідчить, що тягар доведення необхідності та обґрунтованості скасування арешту покладається на особу, яка звертається з даним клопотанням. При цьому, слідчим суддею відзначається, що арешт на майно накладений відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки слідчий суддя прийшов до переконання, що вказаний в клопотанні про скасування арешту автомобіль марки ЗИЛ - 4401, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає критеріям п. 1 ч. 2. ст. 167 КПК України та відносно даного майна існують ризики, передбачені абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні була виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власника майна, шляхом накладення арешту. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначиться на інтересах власника, є розумним та співмірним із завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Крім того враховуючи, що досудове розслідування здійснюється слідчим та прокурором, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності та самостійно визначають обсяг слідчих дій, під час розгляду клопотання доказів того, що скасування арешту не зашкодить досудовому розслідуванню не надано, а тому на думку слідчого судді відсутні передбачені законом підстави для скасування арешту.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернулась до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року посилаючись на те, що зазначена ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 стосовно прийнятності приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно зі ч.2 ст.19 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно з частиною 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 листа № 1640/4-12 від 09.11.2012 року «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», у параграфі 2 глави 26 КПК визначено порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування. Частинами 1, 2 ст. 309 КПК передбачено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути предметом оскарження в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування. Водночас сторона кримінального провадження має право висловити свою незгоду з ухвалою, можливість оскарження якої не передбачено в КПК, шляхом подання під час підготовчого провадження у суді заперечень проти неї.

Так згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна, або відмову в ньому, тобто судові рішення, які були постановлені в порядку ст. 173 КПК.

При цьому можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті в порядку ст. 174 КПК, зокрема про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

За положеннями ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Виходячи з наведеного, арешт майна передбачає встановлення певного обмеження прав особи щодо вільного володіння майном, на яке накладається арешт, повне або часткове скасування арешту, у свою чергу, повністю або в певній частині поновлює права особи щодо відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Саме тому, при формулюванні в ст. 309 КПК переліку ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, законодавець відніс до їх числа ухвали про арешт майна або відмову у ньому, оскільки це питання стосується необхідності обмеження прав володільця майна, але не зазначив у цьому переліку ухвали про скасування арешту майна, адже таке рішення означає повне або часткове скасування вже накладених обмежень.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_3 оскаржує ухвалу слідчого судді, якою, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000600 від 13.11.2019 року, яка відповідно до вимог, передбачених ст. 392 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, як про це обґрунтовано зазначено в самій ухвалі слідчого судді.

Крім того вказаний висновок узгоджується з позицією ВСУ ухвалі від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/118, згідно якого в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню. Рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Отже, наведені вище вимоги кримінального процесуального закону дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

За таких обставин, у відповідності до вимог, передбачених ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, дана ухвала слідчого судді відповідно ст. 309 КПК України в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, у зв`язку із чим апеляційне провадження не підлягає відкриттю.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у рамках кримінального провадження №0000600 від 13.11.2019 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та додатками до неї невідкладно надіслати ОСОБА_3 , яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: (підпис)