Провадження № 1-кп/161/10/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 29 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000539, що надійшов з військової прокуратури Луцького гарнізону 24.06.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, судимого - 11.12.2018 Рівненським міським судом Рівненської області за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України надано іспитовий строк 2 роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинуваченого ОСОБА_4 20.08.2018 прийнято на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, між ним та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконувача обовязків командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк три роки - з 20.08.2018 до 20.08.2021. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.08.2018 №37-PC солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія групи регламенту та ремонту засобів радіоелектронної боротьби технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 та з 20.08.2018 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення і визнано таким, що з 20.08.2018 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира ( начальника).
Згідно з вимогами ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу зa контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Відповідно до Указів Президента України від 01.03 2014 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 «Пpo часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» діє особливий період.
Однак, обвинувачений ОСОБА_6 12.11.2018 о 08.30 год. умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
У період з 12.11.2018 по 10.12.2018, з 12.12.2018 до 21.05.2019, з 27.05.2019 до 30.05.2019 ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання (за виключенням періоду з 21.05.2019 по 24.05.2019, коли ОСОБА_4 перебував на лікуванні y військовій частині НОМЕР_2 ).
30.05.2019 ОСОБА_4 прибув до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.05.2019 №29-РС солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2019 № 136 солдата ОСОБА_4 з 31.05.2019 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто будучи військовослужбовцем не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в нез`явленні вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану,визнав повністю, та не оспорюючи фактичних обставин, суду дав показання, що 20.08.2018 був прийнятий на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.
12.11.2018 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місцю дислокації військової частини НОМЕР_1 , окрім того, в періоди з 12.11.2018 по 10.12.2018, з 12.12.2018 до 21.05.2019, з 27.05.2019 до 30.05.2019, був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, оскільки перебував за місцем свого проживання та доглядав дідуся. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у не з`явленні вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, є особою молодого віку, зі слів працевлаштований (неофіційно), на його утриманні знаходиться малолітня дитина, однак враховуючи його особу, який судимий за вчинення умисного корисливого злочину, перебуває також у розшуку за вчинення ще одного корисливого кримінального правопорушення, вчинив кримінальне правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, та вчинене під час іспитового строку, ухвала про звільнення його від покарання не постановлена (а тому від призначеного судом покарання по закінченню іспитового строку він не звільнений), тому суд призначає покарання в межах санкції ст.407 ч.4 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, призначивши покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11.12.2018 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі остаточно визначити до відбуття ОСОБА_4 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1