Дата документу 06.07.2020 Справа № 334/2537/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/714/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/2537/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та у кримінальному провадженні № 0001657 накладений арешт на автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, власником якого є, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року, посилаючись на те, що законність підстав набуття транспортного засобу спростовують твердження органу досудового розслідування про те, що арештований автомобіль, який належить ОСОБА_8 , має ознаки речових доказів, а саме:

ОСОБА_8 не є підозрюваним, обвинуваченим, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а є добросовісним набувачем на зазначений вище транспортний засіб, оскільки придбав його за оплатним договором купівлі-продажу транспортного засобу за власні кошті;

ОСОБА_8 не має будь-якого відношення до злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_8 взагалі відсутні, а кримінальне правопорушення вчинила встановлена особа ОСОБА_10 ;

немає жодних доказів, що автомобіль, який належить ОСОБА_8 , має відношення до вчинення кримінального правопорушення;

всупереч положенням ч. 3 ст. 132 КПК України, відсутня обґрунтована підозра, а також жодна мета, передбачена пунктами 1-4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 22 травня 220 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

25 травня 2020 року слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна, а саме, автомобіля «ЗАЗ 110207», д.н.з. НОМЕР_1 з ключами від нього.

Як зазначено у клопотанні, 22 травня 2020 року до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт інспектора УПП в Запорізькій області ОСОБА_11 про те, що 22 травня 2020 року, приблизно о 04 годині 40 хвилин, в ході відпрацювання повідомлення про крадіжку, біля буд. 24 по вул. Станіславського в м. Запоріжжі було зупинено автомобіль «ЗАЗ 110207», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходилися троє осіб. За кермом ОСОБА_8 , на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_10 , на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_12 . Під час спілкування вказані особи помітно нервували та на підлозі переднього пасажирського місця автомобіля були виявлені згортки з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору. Далі на місце була викликана СОГ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

22 травня 2020 року, в період часу з 06 години 40 хвилин до 06 години 54 хвилини, слідчим Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області був проведений огляд місця події, а саме, ділянки місцевості біля буд. 24 по вул. Станіславського в м. Запоріжжі, де був припаркований автомобіль «Таврія», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході огляду якого на підлозі переднього пасажирського сидіння та на підлозі під переднім пасажирським сидінням було виявлено 17 полімерних згортків з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору. У ході огляду місця події було вилучено 17 полімерних згортків з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, а також автомобіль «Таврія», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі від нього.

Згідно з реєстраційною карткою НАІС, вилучений транспортний засіб марки ЗАЗ модель 110207, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , перебуває у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 від 22 травня 2020 року, у тому числі, автомобіль «Таврія», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього, визнані речовими доказами та визначено місце їх зберігання.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Знаряддями вчинення злочину виступають ті предмети, використовуючи які, особа вчиняє фізичний вплив на матеріальні об`єкти.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року, зазначено, що знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин. Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам апелянта, дійшов обґрунтованого висновку про те, що автомобіль «Таврія», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використаний, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом.

Ці самі відомості давали слідчому судді підстави, з чим погоджується й колегія суддів, припустити існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення слідів, які залишились, відчуження, і перешкоджання у такий спосіб кримінальному провадженню.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, та завдань арешту майна, які передбачені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.

Разом з цим, нормою ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на речовий доказ автомобіль «Таврія», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з ключами від нього, з метою його збереження, колегія суддів вважає, що заборона відчуження вказаного автомобіля та розпорядження ним, забезпечить збереження речового доказу і не призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та, що на даний час потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 .

При цьому, даних про настання негативних наслідків для ОСОБА_8 від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна шляхом заборони розпорядження та відчуження, під час апеляційного розгляду не здобуто.

Такий спосіб арешту буде найменш обтяжливим та не призведе до надмірного обмеження прав та інтересів осіб, не зашкодивши при цьому кримінальному провадженню.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладений арешт на автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, власником якого є ОСОБА_8 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 задовольнити частково та накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, власником якого є ОСОБА_8 , шляхом заборони його розпорядження та відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: