ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 945/1032/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1197/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст. 186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №000036 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нечаяне, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком від 22.07.2020 року Миколаївського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_8 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основне покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2019 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн. постановлено виконувати самостійно.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обраховано з 20 травня 2020 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 17.05.2020 року, близько 03.00 год. більш точного часу в ході досудового розслідування та судового слідства не встановлено, умисно з корисливого мотиву , діючи повторно, шляхом відчинення металевої хвіртки, зайшов на територію домоволодіння, де шляхом пошкодження вхідних дверей, незаконно проник в середину житлового будинку, де в цей час перебував потерпілий. Знаходячись в середині будинку, ОСОБА_8 в словесній формі почав незаконно вимагати у потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти та застосував відносно потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього у вигляді нанесення не менше двох ударів в обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця, рани в ділянці обличчя, крововиливу в білочну оболонку правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого незаконно заволодів майном останнього, а саме трьома пляшками домашнього червоного вина «Каберне», ємністю 2 літри кожна, вартістю 49 грн за літр, в подальшому з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 294,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року остаточно призначити покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року за скоєння ним у жовтні 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а злочин за яким його визнано винуватим вироком, що переглядається в апеляційному порядку, обвинуваченим скоєно 17.05.2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку, а тому обвинуваченому має бути призначено покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст. 71 КК України, неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 завчасно, особисто під підпис повідомлений про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв чи клопотання про особисту участь у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції не подавав.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяву про відкладення судового засідання на адресу суду не подавав.
Неприбуття потерпілого не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, а також кваліфікація його дій за ч.3 ст. 186 КК України, вид та міру призначеного за ч.3 ст. 186 КК України покарання, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування положень ч.4 ст. 70 КК України.
У відповідності до приписів ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основне покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2019 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн. ухвалено виконувати самостійно. Вирок від 22.07.2020 року набрав законної сили .
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2020 року, що є предметом апеляційного розгляду, ОСОБА_8 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 17.05.2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку щодо нього від 22.07.2020 року.
Зважаючи на те, що злочин, передбачений ч.3 ст. 186 КК України ОСОБА_8 скоїв до ухвалення щодо нього попереднього вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року, то обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.4 ст. 70 КК України, на чому слушно наголошує прокурор.
Таким чином, суд першої інстанції, застосовуючи закон, який не підлягав застосуванню, дійшов помилкового висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків, тобто за правилами ч.1 ст. 71 КК України.
Зважаючи на викладене, колегія суддів у відповідності до п.4 ч.1 ст. 409, п. 1 ч.1 ст. 413 КПК України вбачає підстави для зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року, ОСОБА_8 слід вважати засудженим до остаточного покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Визначене за сукупністю злочинів покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі не перевищує меж санкції ч.3 ст. 186 КК України, водночас є більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Вирок суду в частині самостійного виконання вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2019 року прокурором не оскаржується.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити.
Керуючись ст. 404, 405, 407,409, 413, 419, ст. 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року, вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.

Судді: ( підписи)

________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4