Номер провадження 1-кп/495/250/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0001704 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_6
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах потерпілої
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, при наступних обставинах:

Так, 05 червня 2018 року, приблизно о 16 годині 12 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 знаходячись на задньому подвір`ї кафе «Ассоль», розташованого по вулиці Приморській 26, в смт. Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, вступив в словесний конфлікт із своєю дочкою потерпілою ОСОБА_6 , під час якого наніс декілька ударів руками в область голови останньої, спричинивши тим самим тілесні ушкодження.

Відповідно підсумків висновку експерта проведеної судово-медичної експертизи, потерпілій ОСОБА_6 заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у судовому засіданні визнав повністю.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом потерпілої, його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що дійсно 05 червня 2018 року, приблизно о 16.00 годині, він знаходячись на задньому подвір`ї кафе «Ассоль», розташованого по вулиці Приморській 26, в смт. Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, в ході конфлікту із своєю донькою потерпілою ОСОБА_6 на ґрунті сімейного конфлікту, наніс останній декілька ударів руками в область голови. У скоєному розкаявся та просив суворо не карати його. Цивільний позов потерпілої визнав частково.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 05 червня 2018 року, приблизно о 16.00 годині, знаходячись на задньому подвір`ї кафе «Ассоль», розташованого по вулиці Приморській 26, в смт. Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, її батько обвинувачений ОСОБА_3 в ході конфлікту наніс їй декілька ударів руками в область голови. Цивільний позов підтримала у повному обсязі. Підтримала позицію свого захисника стосовно призначення покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 125 ч.2 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлені.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України (далі - КК) суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальний проступок, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, його каяття в скоєному.

Враховуючи, те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до вчиненого, а саме те, що він розкаявся у скоєному, має постійне місце проживання на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, одружений та має на утриманні малолітню дитину, враховуючи думку потерпілої, яка просила призначити покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі, суд вважає доцільним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді штрафу.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 8 732,94 гривень та моральну шкоду у сумі 300 000 грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_6 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в ушкодженні здоров`я.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 25 000 грн., яку необхідно стягнути з обвинуваченого, у частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме 8 732,94 гривень, оскільки зазначена сума підтверджена відповідними квитанціями.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді сплати штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700грн.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 8 732,94 гривень та компенсацію моральної шкоди в сумі 25 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1