Провадження по справі № 1-кп522/1939/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003992 від 04.06.2016р. стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, маючого середню освіту, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше не судимого відповідно до вимог ст. 89 КК України,-

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2016р., у денний час доби, приблизно о 08:30 годині, при необмеженій видимості, в умовах сухого дорожнього покриття, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Сегедська у Приморському районі м. Одеса, з боку вул. Армійська в напрямку пр. Гагаріна, на якій організовано двохсторонній рух, по дві смуги в кожному напрямку.

Водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 згідно Правил дорожнього руху України, був не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, та не переконався в безпеці продовження свого руху і у відсутності на вищевказаному пішохідному переході пішоходів, які мають перевагу в русі при переході проїзної частини по ньому.

Не обравши безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом та вчасно реагувати за зміною дорожньої обстановки, водій ОСОБА_3 при під`їзді до вказаного пішохідного переходу, не знизив своєчасно швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, та почав проїжджати пішохідний перехід, не переконавшись при цьому у відсутності на пішохідному переході пішохода, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека. В результаті чого водій ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Сегедська, рухаючись по вказаному пішохідному переході, з права наліво по ходу напрямку руху автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглоба у вигляді розриву задньої хрестоподібної зв`язки, який супроводжується розвитком запалення суглобової сумки (бурсітом), садна області правого та лівого колінних суглобів, з якими потерпіла була доставлена до "МКЛ № 11" та які відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди являються порушення водієм автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 вимог п. п. 2.3. (б), 4.16. (а), 18.1., 18.4 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16 ПДР «Пішохід має право:

а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 18.1 ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 18. 4ПДР «транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті, пояснивши, що злочин вчинив за вказаних вище обставин

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України,- відсутні.
Суд не визнає визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , як обставину, яка свідчить про щире каяття обвинуваченого. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, в ході досудового слідства та судового розгляду не здобуто дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю компенсував їй перенесені страждання, чим полегшив душевний біль.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 ,- по справі немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину, минула п`ятнадцять років.
На підставі вищевикладеного, а також з урахуванням того, що ОСОБА_3 з 04.06.2019р. по 11.07.2019р. ухилявся від суду, обвинувачений ОСОБА_3 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України.

На роз`яснення, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Відповідно до зазначених положень, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі, проте, з урахуванням того, що ОСОБА_3 визнав свою вину, раніше не судимий, відповідно до ст. 89 КК України, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши обвинуваченого від призначеного з випробуванням, із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів.

Вирішуючи питання про позбавлення обвинуваченого ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, суд враховує, що матеріали кримінального провадження не містить відомості, що ОСОБА_3 має постійне місце роботи або обіймає посаду, яка у свою чергу вимагає постійного переміщення на автомобілі по місту або за його межами, та свідчила б про те, що заробітна плата є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, та є єдиним засобом утримання своєї родини.

Крім того, суд приймає також до уваги те, що результаті вчинення ОСОБА_3 в 2016 році злочину, тілесні ушкодження середньої тяжкості, отримала неповнолітня ОСОБА_6 , - 2002 року народження, яка перетинала проїзну частину вулиці на пішохідному переході з дотриманням правил дорожнього руху. Крім того судом також взято до уваги, що після ДТП, потерпілу було доставлено до МКЛ№11, де їй надано медичну допомогу та здійснено лікування, яке відповідно до позовної заяви законного представника ОСОБА_7 продовжується на протязі більш ніж трьох років. Проте, обвинуваченим ОСОБА_3 , в позасудовому порядку не було досягнуто згоди на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням неповнолітній потерпілій, або з її законним представником

Таким чином, дії та бездіяльність обвинуваченого ОСОБА_3 свідчать про небажання обвинуваченого ОСОБА_3 виправити наслідки вчиненого злочину, відсутність осуду своєї поведінки, у зв`язку з вказаним, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове альтернативне покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ураховуючи той факт, що цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 4918,01 грн., та моральної шкоди в сумі 80000 гривень, надано під час судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 суд приймає рішення про залишення цивільного позову без розгляду.
Проте, одночасно роз`яснює, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК україни та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , - не обирався.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Одеського науково-дослідний інститут судових експертиз затрати, витрачені на залучення експертів у зв`язку з проведенням:
- судової авто-технічної експертизи та механізму дороньо транспотних пригод, у сумі 1716 гривень (одна тисяча сімсот шістнадцять).
Цивільний позов законного представника неповнолітної ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 ,- залишити без розгляду.
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

31.07.2020