Справа № 357/8058/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 24.07.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без місця реєстрації проживання, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:
22 липня 2020 року, приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу магазину АТБ «Маркет», за адресою Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Поповича, 3, з майданчику для паркування велосипедів, шляхом вільного доступу, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, таємно, вчинив крадіжку велосипеду марки «Україна», блакитного кольору, з кермом від мопеду «Карпати», потертим сидінням з позначенням «Салют», погнутою верхньою частиною рами, із заднім щитком та слідами зварювання вилки переднього колеса, чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 595 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 22 липня 2020 року, приблизно о 22 год. 40 хв., перебував поблизу магазину АТБ «Маркет», який знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Поповича, 3, з майданчику для паркування велосипедів, взяв велосипед свого велосипед «Україна», яким поїхав до дому. В подальшому залишив велосипед по вул. Московській біля магазину, і більше його не бачив. Погоджується, що велосипед коштує 595 грн. Повідомив, що повністю відшкодував потерпілому шкоду, останній до нього претензій не має. Просить суворо не карати, зазначив, що зробив для себе належні висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» ( рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, згідно наданої характеристики зарекомендував себе негативно.

Також судом враховуються заява потерпілого та його законного представника, про те, що обвинувачений відшкодув шкоду, претензій до нього немає.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин його вчинення, наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.

Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Разом із тим, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів від підприємницької чи іншої законної діяльності; доходів у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходів від цінних паперів; нерухомого та іншого майна. Оскільки, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

З огляду на викладене, враховуючи, що до ОСОБА_3 не може бути застосований менш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, суд дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді громадських робіт, яке передбачене санкцією частини 1 ст. 185 КК України.

На думку суду, призначене покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не становитиме особистий надмірний тягар для особи.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлено.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Речові докази у справі, а саме оптичний носій CD-R диск з відеозаписом камер відео спостереження від 22.07.2020 року, з магазину «АТБ-маркет» по вул. Поповича, 3, в м. Узин, Білоцерківського району Київської області зберігати при матеріалах кримінального провадження;
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1