ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2722/20 Справа № 215/1268/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, має середню освіту, не працючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року, задоволено клопотання прокурора про продовження дії обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та продовжено строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 27 вересня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд вказав, що обставини, викладені в ухвалі слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2018 року при обранні обвинуваченому запобіжного заходу залишилися, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Із матеріалів кримінального провадження доданих до обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується в тяжкому злочині, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Обвинувачений раніше судимий за аналогічний злочин та корисливий злочин, обвинувачується у кримінальному правопорушенні, вчиненому в період визначеного судом випробувального строку, засоби для існування відсутні, тому є ризик повторного вчинення ним злочину та впливу на свідків. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду за відсутності переховування, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують заперечення обвинуваченого. На думку суду, в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченої щодо її особистої свободи та недоторканості, гарантованих ст. 29 Конституції України, а ухвала суду є законодавчо установленим рішенням, щодо тримання особи під вартою. Суд вважав необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченому під вартою на 60 днів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 фактично просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Апелянт зазначив, що суд не врахував дані про його особу, а саме те, що він є учасником АТО, служив за контрактом, має позитивні характеристики, має постійне місце проживання.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність необхідності продовження саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішення питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений раніше судимий за аналогічний злочин та корисливий злочин, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період визначеного судом випробувального строку, засоби для існування відсутні, тому є ризик повторного вчинення ним злочину та впливу на свідків.
Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи ОСОБА_8 , що він має стійкі соціальні зв`язки зі своїм братом, має постійне місце проживання, а також те, що він являється ветераном АТО, у зв`язку з чим отримує державні виплати, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки він раніше судимий за аналогічний злочин та корисливий злочин, обвинувачується у кримінальному правопорушенні вчиненому в період визначеного судом випробувального строку, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4