В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0013771 від 22 серпня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, із середньою освітою, заміжньої, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей 2009, 2011, 2013 років народження, громадянки України, раніше не судимої, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в :
06 січня 2012 року приблизно о 13 год 00 хв ОСОБА_7 перебувала біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Повз неї проходила наглядно знайома ОСОБА_10 , з якою у неї був конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, в результаті якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_10 , схопила її за волосся правою рукою, а лівою почала наносити удари в область голови, чим спричинила останній тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_10 з отриманими тілесними ушкодженнями звернулась за медичною допомогою.
Згідно висновку №1846/е від 26 листопада 2013 року у ОСОБА_10 виявлені такі ушкодження: синець в проекції правої виличної дуги; ділянка відсутності волосся з дрібно крапковими крововиливами в лобно-тіямній області.
Локалізація, морфологія вищевикладених ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчить про те, що спричинені вони: синець тупим предметом, ділянка відсутності волосся з дрібно крапковими крововиливами в результаті травматичної екстракції волосся, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 06 січня 2012 року.

Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок по місцю утворення синців та крововиливів, у звичайному перебігу, спостерігається строк до 6 діб, тобто, саме на цей строк буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей строк визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, кожне з вказаних тілесних ушкоджень, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнала повністю, зазначила, що 6 січня 2012 року в обідню пору вона гуляла разом з сім`єю. Повз неї проходила ОСОБА_10 та штовхнула возиком її коляску. Вона зробила їй зауваження та пройшла далі. Коли вони з сім`єю доходила до свого під`їзду, то з іншої сторони будинку вибігла ОСОБА_10 та знову почала безпричинно ображати та чіплятись. А потім штовхнула в плече та нанесла подряпину біля вуха. Оскільки вона тримала дитину, то тільки відштовхнула ОСОБА_10 і пішла у під`їзд. За волосся не тягнула та тілесних ушкоджень ніяких не наносила. Конфлікт з сім`єю ОСОБА_10 у них давно, по різних причинах, але до бійок ніколи не доходило. Потерпіла постійно її ображала та провокувала. Всі свідки зі сторони обвинувачення є подружками потерпілої, тому кажуть неправду. Свідок ОСОБА_13 була свідком конфлікту, однак стояла далеко.

Сторона захисту, посилаючись на неузгодженості у показаннях свідків, процесуальні порушення при зібранні доказів, просила суд визнати недоведеною винуватість обвинуваченої у вчиненні поставленого їй у провину кримінального проступку та виправдати з цих підстав.
Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , її винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин проступку підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що 06 січня 2012 року вона прогулювалась з дитиною біля будинку АДРЕСА_2 та розмовляла по телефону з колегою з роботи. На зустріч їй йшла сім`я ОСОБА_7 та їй не сподобалось те, що ОСОБА_10 повністю не поступилась місцем на доріжці, тому стала нецензурно виловлюватись та лаятись. Через деякий час, після того як вона поспілкувалась із знайомою ОСОБА_13 , поверталась додому та біля під`їзду №6 за адресою: АДРЕСА_2 , зробила зауваження ОСОБА_7 з приводу неналежної поведінки, проте та стала ще сильніше висловлюватись нецензурною лайкою та погрожувати. Після цього, вона звернулась до чоловіка ОСОБА_7 , щоб звернув увагу як себе поводить його дружина. В цей момент до неї підбігла обвинувачена та схопивши правою рукою її за волосся, лівою почала наносити удари. Вона стала кричати та кликати на допомогу. На її крики з квартири вибігли її мати та син, після чого ОСОБА_7 її відпустила. Оговтавшись після нападу ОСОБА_7 , вона забрала коляску з немовлям, яка під час конфлікту від`їхала в сторону та повернулась додому, а обвинувачена продовжувала лаятись уже на її матір. Ввечері 06 січня 2012 року їй стало погано, тому чоловік відвіз її у поліклініку, а згодом в поліцію.
Вимоги цивільного позову потерпіла ОСОБА_10 не підтримала з тих підстав, що заявлені у цивільному позові вимоги задоволені рішенням суду по іншій справі. Щодо покарання обвинуваченій потерпіла покладалася на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_13 показала, що 06 січня 2012 року в обідній час поверталась з прогулянки з дітьми разом із ОСОБА_10 , яка мала при собі коляску. Коли потерпіла зустрілась з сім`ю ОСОБА_7 , то спокійно попросила не ображати її та не говорити нецензурних слів, але обвинувачена знову почала ображати ОСОБА_10 . Після чого, потерпіла звернулась до чоловіка ОСОБА_7 з проханням звернути увагу на поведінку своєї дружини та зазначила, що обвинуваченій необхідно звернутись до лікаря, оскільки її поведінка є ненормальною. Почувши це, ОСОБА_7 напала на ОСОБА_10 та, вхопивши її за волосся, стала наносити удари по обличчю. Потерпіла в цей момент відштовхнула від себе коляску в якій знаходилась дитина та намагалась всіляко відірватись від обвинуваченої, а коли зрозуміла, що сили не рівні, то стала кричати про допомогу. Після цього ОСОБА_7 відпустила потерпілу. Вона також зазначила, що після нападу ОСОБА_7 у ОСОБА_10 були синці на правій частині обличчя та вирване волосся.
Свідок ОСОБА_14 зазначив, що він приходиться чоловіком потерпілій ОСОБА_10 . Безпосереднім свідком події він не був, проте коли повернувся з роботи додому, то дізнався про конфлікт дружини із сусідкою. Це було також помітно і по зовнішньому вигляду дружини, оскільки на правій частині обличчі був синець, а зліва була відсутня частина волосся. Також від побаченого конфлікту у тещі піднявся тиск, тому він разом з дружиною надавали їй допомогу. Після цього, дружині стало дуже погано, тому десь у 0 год прийшлось відвести в лікарню. Також зазначив, що до вказаної події вона конфліктували з сім`єю ОСОБА_15 з різних питань.
Свідок ОСОБА_16 зазначила, що була понятою під час слідчого експерименту по конфлікту між двома її сусідками, який переріс у бійку. Під час слідчого експерименту присутніми були слідчий та потерпіла, яка розповідала про події, які відбулись коли на неї напала обвинувачена. Слідчий експеримент фіксувався на відеокамеру. Після проведення слідчого експерименту виготовлено протокол, який підписали усі особи, які брали у ньому участь. У зв`язку з тим, що слідчий експеримент відбувався декілька років назад, тому не пам`ятає чи були до протоколу які-небудь заперечення в учасників і скільки саме підписів у ньому вона поставила. Безпосереднім свідком конфлікту, який переріс у бійку вона не була.
Свідок ОСОБА_17 зазначила, що у жовтні 2013 року вона брала участь у слідчому експерименті як понята. Слідчий експеримент проводився з приводу конфлікту, який виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Протягом слідчого експерименту були присутніми ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , яка розповіла про всі обставини, які з нею відбулись. Весь слідчий експеримент записувався на відеокамеру, а по його завершенню слідчим виготовлено протокол, який підписали усі учасники. Безпосереднім свідком тих подій вона не була, але так як проживає у місці де відбулась подія, то чула у себе в квартирі, як якась жінка кричить та кличе на допомогу. Більш конкретно про все це дізналась зі слів ОСОБА_10 під час слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_19 зазначила, що 06 січня 2012 року у світлий період доби бачила конфлікт, який відбувся між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . В той час вона знаходилась на кухні. Вікна її кухні виходять на прибудинкову територію біля входу до під`їзду, тому їй було все чудово видно та чути, що там відбувається. ОСОБА_10 разом з дитиною, яка знаходилась у колясці, йшла у напрямку до вхідних дверей у під`їзд, та, пройшовши повз них, зупинилась на невеличкій відстані, оскільки в цей час її почала ображати ОСОБА_7 . Тоді ОСОБА_10 звернулась до ОСОБА_20 , щодо неналежної поведінки його дружини. Після цього ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_10 , вхопила правою рукою за волосся, а лівою нанесла декілька ударів в голову, десь 2 або 3 удари. В цей час ОСОБА_10 намагалась руками відштовхнути від себе ОСОБА_7 та звільнитись від її нападу, однак їй це не вдалось, тому вона стала кликати на допомогу. Також в цей час ОСОБА_10 відштовхнула від себе коляску, в якій знаходилась дитина. На крики потерпілої з під`їзду вийшла її мати. Тоді ОСОБА_7 відпустила ОСОБА_10 , але продовжувала кричати та погрожувати їй. Після конфлікту помітила в руках ОСОБА_7 пасма волосся потерпілої ОСОБА_10 . Сім`ю ОСОБА_21 вона знає лише з позитивної сторони та жодного разу не бачила та не чула, щоб вони з кимось сварились чи скандалили. Раніше вона не спілкувалась з ОСОБА_10 , однак в травні 2018 року, знаючи про суди, повідомила потерпілій, що була безпосереднім свідком тих обставин та може надати свої показання в засіданні. Після того, як її допитали слідчі як свідка по даному кримінальному провадженню, сім`я ОСОБА_15 стала негативно відноситись до її сім`ї, скандалити та погрожувати.

Свідок зі сторони захисту ОСОБА_20 зазначив, що у квартирі АДРЕСА_3 , проживає близько 16 років з цього часу познайомився із сім`ю потерпілої. До певного часу вони дружили, спілкувались та навіть ходили одні до одних у гості. Все змінилось після того, як батько ОСОБА_10 побудував балкон, від якого у їх квартирі стало сиро та вийшла цвіль на стінах. 06 січня 2012 року, приблизно о 13 год 30 хв він з родиною прогулювався біля стадіону, що неподалік від їхньої квартири. В цей час з ним йшла його дружина, яка везла у колясці дитину та старша дочка. Навпроти них йшла ОСОБА_10 , яка теж мала із собою коляску. Коли вони розминались з потерпілою, то вона відштовхнула коляску, в результаті чого та в`їхала в яму. На цей інцидент він зреагував досить жорстко та обізвав ОСОБА_10 «дурою». Через декілька хвилин ОСОБА_10 , узявши свідком свою подружку ОСОБА_18 , стала кричати в сторону ОСОБА_7 , а підійшовши до останньої, стала бити її у плече. ОСОБА_7 відштовхнула потерпілу. В результаті конфлікту у його дружини була подряпина на правій частині обличчя.Тоді вони забрали дітей та пішли додому. За волосся ОСОБА_10 ніхто не тягнув та не виривав. Через годину після цього до них зателефонував чоловік потерпілої та намагався продовжити конфлікт. Також зазначив, що ОСОБА_10 особисто провокувала конфлікт неодноразово погрожувала їм. Він намагався звернутись з цих підстав до правоохоронних органів, але вони жодним чином не реагували на це. Після того випадку, у його дружини різко погіршився стан здоров`я. Щодо отриманих під час конфлікту пошкоджень, то його дружина не зверталась до правоохоронних органів, оскільки не пройшла медичного огляду та не задокументувала нанесені пошкодження. Також зазначив, що свідками правомірної поведінки його дружини були сусіди, однак потерпіла на них тиснула, тому вони не давали показання.

Суд критично ставиться до показань наданих свідком ОСОБА_20 , оскільки вони не узгоджуються із іншими доказами по кримінальному провадженні, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_19 з пояснень яких вбачається, що саме ОСОБА_7 06 січня 2012 року була ініціатором конфлікту з ОСОБА_10 та наносила їй удари. При цьому, суд враховує і ті обставини, що ОСОБА_20 є чоловіком обвинуваченої, а тому при викладі своїх пояснень може бути не в повній мірі об`єктивним.

Додатково винуватість ОСОБА_7 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:
протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2013;
протоколом проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2013 року, який відбувся у м. Києві по вул. А.Навої, 82, біля під`їзду №6 в період часу з 17 год 26 хв по 17 год 36 хв за участю потерпілої ОСОБА_10 в присутності понятих, під час якого потерпіла розповіла та показала як вона йшла з дитиною у візку та проходячи біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 де знаходилась ОСОБА_7 її чоловік та троє їхніх дітей. Підійшовши до них, потерпіла звернулась до ОСОБА_7 та вказала їй на те, що вона немає права ображати ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_7 стала погрожувати потерпілій та виражатись нецензурно. На погрози ОСОБА_10 звернулась до чоловіка ОСОБА_7 , щоб він вплинув на останню. Після цього ОСОБА_7 вчепилась у волосся ОСОБА_10 правою рукою, а лівою нанесла три удари по голові потерпілої в область тімяної кістки лобової та по обличчю з правої сторони;

протоколом проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2013 року, який відбувся у м. Києві по вул. А.Навої 82, біля під`їзду №6 в період часу з 17 год 46 хв по 17 год 54 хв за участю свідка ОСОБА_13 в присутності понятих, під час якого свідок ОСОБА_13 продемонструвала, як вона помітила ОСОБА_10 , яка йшла з візком у якому було немовля та зупинилась біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 і почала розмовляти з ОСОБА_7 , після чого остання схопила однією рукою потерпілу за волосся, а іншою почала бити по обличчі ОСОБА_10 . В цей час від потерпілої покотився візок з немовлям, який свідок згодом впіймала, оскільки боялась, що він перекинеться і постраждає дитина. ОСОБА_7 припинила свої дії лише після того як ОСОБА_10 почала кричати і з під`їзду вибігла її мати.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, щодо недопустимості вказаного доказу, суд приймає даний доказ як допустимий з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно ч. 2 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Частиною 1 статті 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Щодо тверджень сторони захисту про присутність під час слідчого експерименту з потерпілою свідка ОСОБА_13 , то суд критично ставиться до даних тверджень, оскільки відповідно до ст. 240 КПК України зазначені вимоги не є підставою для визнання слідчого експерименту недопустимим доказом. Більше того, аналізуючи покази як потерпілої, так і свідка ОСОБА_13 під час проведення вказаних слідчих дій, можна дійти до висновку, що вони жодним чином не є повторенням одні одних, а висвітлюють одні обставини з різних ракурсів. Також слід зазначити, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердила обставини, які мали місце 06 січня 2012 року та безпосереднім свідком яких вона була.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1846/Е від 26 листопада 2013 року, з даних судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчить про те, що при зверненні за медичною допомогою 07 січня 2012 року о 09 год 50 хв ОСОБА_10 мали місце такі ушкодження: синець в проекції правової виличної дуги; ділянка відсутності волосся з дрібно крапковими крововиливами в лобно-тім`яній області. Локалізація, морфологія вище вказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричиненні вони: синець тупим предметом, ділянка відсутності волосся з дрібно крапковими крововиливами в результаті травматичної екстракції волосся, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 06 січня 2012 року. Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок по місцю утворення синців та крововиливів, у звичайному перебігу, спостерігаються у строк до 6 діб, тобто, саме на той строк буде порушена як функція травмованих ділянок так і у цей строк буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей строк визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, кожне з вказаних тілесних ушкоджень, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Щодо тверджень сторони захисту про невідповідність висновку судово-медичної експертизи № 1846/Е від 26 листопада 2013 року, оскільки він проведений більше як через півтора року після події, то слід зазначити таке.

З дослідницької частини висновку судово-медичної експертизи № 1846/Е від 26 листопада 2013 року вбачається, що для її проведення експертам надано: акт судово-медичного дослідження (обстеження) №151 від 07 січня 2012 року, медичну картку амбулаторної хворої, медичної довідки, 1 МРТ-знімка із заключенням.

Зважаючи на те, що судово-медична експертиза проводилась по тих медичних документів, які були оформлені безпосередньо після події, яка мала місце 06 січня 2012 року, у зв`язку із чим у суду відсутні будь-які сумніві щодо належності та допустимості такого доказу.

Речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме DVD диском з слідчими експериментами за участю свідка ОСОБА_22 та потерпілої ОСОБА_10 .

Суд вважає, що заперечення ОСОБА_7 своєї вини спростовується дослідженими судом доказами та розцінює її позицію не інакше, як намагання уникнути відповідальності за свої дії.
На підставі зазначеного, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за результатами судового розгляду дії ОСОБА_7 , які виразились у заподіяні легких тілесних ушкоджень, кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, та вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні зазначеного кримінального проступку доведена повністю.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватої та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачена на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві, раніше не судима, не працює; має на утриманні 3 малолітніх дітей, те, що вказане діяння є кримінальним проступком, думку державного обвинувача,потерпілої та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ст. 12 КК України інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення віднесено до категорії кримінальних проступків, найсуворіше покарання за яке передбачене у виді виправних робіт.
Положеннями ч. 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другоїцієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Приймаючи до уваги, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 проступку 06 січня 2012 року минуло понад два роки, обвинувачена, у разі її згоди, має бути звільнена від кримінальної відповідальності, за відсутності згоди така особа звільняється від покарання.
Під час обговорення питання про застосування положень закону щодо застосування строків давності ОСОБА_7 наполягала на відсутності складу злочину та недоведеності її вини.
Дану позицію суд сприймає, як заперечення проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що тягне прийняття рішення про звільнення її від покарання.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 не підтримала цивільний позов заявлений нею під час досудового розслідування. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_7 звільнити від покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом слідчого експерименту залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1