Дата документу 11.11.2020 Справа № 323/1989/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1736/20
Єдиний унікальний № 323/1989/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мелекіне Першотравневого району Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 21.03.2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі;
2) 27.03.2014 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя за ч.2 ст. 186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 07.10.2015 року умовно-достроково на невідбутий термін 5 місяців 5 днів;
3) 25.05.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 27.10.2017 року по відбуттю покарання,
за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, зауважує, що він має заохочення, але воно з невідомих причин не зафіксовано, зауважує, що працює. Просить переглянути ухвалу щодо нього та застосувати положення ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Своє клопотання засуджений мотивує тим, що він відбув 2/3 строку покарання, не є злісним порушником режиму відбування покарання, має заохочення.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, вказав, що засуджений ОСОБА_6 не працює, хоча фізична праця йому дозволена, у соціально-виховній роботі та в самодіяльних організаціях участі не бере, сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, має два стягнення за порушення режиму відбування покарання. Тобто в поведінці ОСОБА_6 відсутні активні дії, які б свідчили про його намагання виправитися.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно до характеристики на засудженого ОСОБА_6 , наданої Оріхівською виправною колонією, ОСОБА_6 під час відбування покарання допустив два порушення встановленого режиму тримання, має одне заохочення. На виробництві установи не працевлаштований. Не дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але підтримує зв`язки із засудженими негативної спрямованості. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатніх навичок для їх самостійного виконання. Не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, так як не вбачає в цьому суспільної необхідності, не бере участі в виховних заходах та самодіяльних організаціях.
Як вбачається із медичної довідки, ОСОБА_6 знаходиться на диспансерному обліку з приводу хвороби органів дихання, працездатний за виключенням роботи в сирих та вологих приміщеннях.
Згідно до довідки про наявність заохочень та стягнень, засуджений ОСОБА_6 має одне заохочення (28.01.2019 року), 28.04.2020 року та 24.07.2020 року до нього було застосовано стягнення у вигляді суворої догани та ДІЗО за фактом вилучення порушення форми одягу, не ввічливої поведінки та за самовільне переобладнання спального місця.
Як вбачається з довідки ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», ОСОБА_6 на виробництві установи не працевлаштований.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що передчасними є твердження клопотання про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання засудженого ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що районним судом не були в повному обсязі з`ясовані дані про його особистість, зокрема про те, що він має заохочення, виправився, працює, є також необґрунтованими, оскільки вищевказаним фактам надавалася оцінка в суді першої інстанції, а відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Інші доводи апелянта в апеляційному суді не спростовують висновків районного суду про те, що засуджений ОСОБА_8 своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_8 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: