ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2502/20 Справа № 173/576/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000010 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, учня 9-класу Комунального закладу «Верхівцевський НВК» «СЗШ № 1 - ДНЗ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 , ухвалено рахувати з моменту його затримання, з 09.01.2019 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_6 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Близько 15.30 годин 04.01.2019 року, ОСОБА_6 , знаходячись у м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, у лісопосадці поблизу вул. Гоголя, де він за допомогою сокири заготовлював дрова для опалення, зустрів малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив повз. Під час розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , останній, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на вчинення дій сексуального характеру, а саме пов`язаних із оральним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_10 з використанням геніталій, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який внаслідок малолітства не міг усвідомлювати сутність та значення вчинюваних щодо нього дій, вказав йому стати перед ним навколішки, приспустив свої штани та почав вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_12 , що виразилося в орогенітальному контакту.
Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, направлені на вчинення дій сексуального характеру, а саме пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_10 з використанням геніталій, користуючись перевагою у фізичній силі та віці, із застосуванням сили, що виразилось у фізичному утриманні ОСОБА_10 руками, зняв штани та нижню білизну останнього, після чого з використанням презервативу, почав вчиняти відносно потерпілого дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_10 з використанням геніталій, а саме шляхом аногенітального контакту.
У результаті злочинних дій ОСОБА_6 , малолітньому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден на шкірі в ділянках обох кутів рота та в ділянці анального отвору, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі (з доповненнями):
- захисник обвинуваченого просить вказаний вирок змінити та застосувати до ОСОБА_6 положення ст. ст. 75, 76 КК України.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.
На думку захисника, при винесенні вироку, судом першої інстанції були допущені: неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що згідно доповіді органу з питань пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 , визнано низьким. Виправлення обвинуваченого можливо без застосування покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого та його захисника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку законного представника обвинуваченого, яка прохала призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 152 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо зміни вироку в частині призначеного покарання та застосування вимог ст. ст. 75,76 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, вину визнав повністю. Суд першої інстанції також врахував обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, принцип індивідуалізації покарання та прийшов до висновку про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді реального позбавлення волі на строк 5 років.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67, 69 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Даний розмір покарання, призначено нижче нижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 152 КК України і підстав для призначення ще більш м`якого покарання, як того просить захисник обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3