Справа № 303/811/20
Провадження № 11-кп/4808/493/20
Категорія ч. 2 ст. 309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду
в складі суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , який затвердив обвинувальний висновок, на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному проваджені №40002741 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України прокурору для усунення порушень вимог КПК України, -

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду як незаконну, обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції на стадію підготовчого судового засідання на новий розгляд. На переконання прокурора, обвинувальний акт складено в суворій відповідності вимогам КПК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до переконання про невідповідність вказаного обвинувального акту вимогам КПК України. На думку апелянта, суд першої інстанції вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки під час підготовки судового засідання, суд не мав право вирішувати ті питання, що пов`язані із розглядом кримінального провадження по суті, тобто вдаватись до оцінки фактичних обставин справи, формулюванню обвинувачення, об`єктивної сторони злочину, кваліфікації дій обвинуваченого тощо. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, в той час як суд першої інстанції фактично надав вказівки стороні обвинувачення щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим істотно порушив вимоги діючого законодавства, принцип диспозитивності та змагальності сторін. Апелянт звертає увагу на те, що наявні в обвинувальному акті розбіжності у місці проживання обвинуваченого, не суперечать вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо обов`язковості їх наявності, а тому вважає формальними посилання суду першої інстанції на недоліки обвинувального акту. На переконання сторони обвинувачення, повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі суду підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків розгляду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2020 року обвинувальний акт у кримінальному проваджені про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 309 КК України повернуто прокурору, з наступних підстав: 1) обвинувальний акт містить розбіжності у місці проживання обвинуваченого ОСОБА_8 (п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України), які зазначені у формулюванні обвинувачення; 2) не містить відомості про час, місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення ( п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), які підтверджують кваліфікуючу ознаку «незаконне придбання, виготовлення, перевезення» інкримінованого за ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_8 кримінального правопорушення, в частині фактичних обставин справи.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання;

- обвинувачений просив в задоволенні апеляційних вимог відмовити, ухвалу суду залишити без змін. Просив розглянути справу у відсутність захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції,з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів провадження, суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту. вимогам ст. 291 КПК України, внаслідок суттєвих недоліків, які порушують право особи на захист та перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважає мотиви, що викладені у судовому рішенні передчасними.

Так, за змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору може бути лише в разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

В той же час, суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, послався на відсутність в обвинувальному акті даних про складові елементи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а саме «відомостей про час, місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують кваліфікуючу ознаку «незаконне придбання, виготовлення, перевезення» інкримінованого за ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_8 кримінального правопорушення».

Крім того, суд першої інстанції послався на порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме на те, що обвинувальний акт містить розбіжності у місці проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , які зазначені у формулюванні обвинувачення.

На переконання колегії суддів, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 містяться всі обов`язкові відомості, які передбачені приписами ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, як принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом, так й принцип змагальності сторін.

Отже, виходячи з наведеного вище, обов`язок доказування вини покладається на ту особу, яка подає доказ обвинувачення і лише за допомогою таких засобів, які не порушують права обвинуваченого, що вирішується на стадії судового розгляду справи.

В той же час, повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав відсутності в ньому даних про складові елементи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, суд першої інстанції вдався до аналізу та формулювання певних висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті.

Оскільки суд першої інстанції не вправі давати оцінку обставинам наведеним в обвинувальному акті та здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апелянта в частині того, що суд першої інстанції у такий спосіб вийшов за межі предмету судового розгляду, що передбачений стадією підготовчого судового засідання відповідно до ст. 314 КПК України.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів також вважає, що посилання суду першої інстанції на розбіжності у місці проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , які зазначені у формулюванні обвинувачення, не є тими істотними підставами, в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, для визнання обвинувального акту таким, що складений із порушенням вказаних вимог закону.

Так, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт, окрім іншого, повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство).

В обвинувальному акті місце мешкання ОСОБА_8 зазначено: « АДРЕСА_1 », одночасно обвинувальний акт містить посилання на те, що фактичне місце проживання останнього « АДРЕСА_2 » (а.п. 3).

Колегія суддів вважає, що розбіжності у місці проживання обвинуваченого, які зазначені у різних частинах обвинувального акту, не є перешкодою для призначення судового розгляду, оскільки законом передбачено право сторони обвинувачення відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його чи висунути додаткове обвинувачення (ст. 338-340 КПК України).

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
При поверненні обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції також зазначив наступне: «Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду» (а.п. 28).

В цій частині висновків суду першої інстанції, колегія суддів доходить наступного.

Важливим елементом під час перевірки судом відповідності обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 291 КПК України, є пред`явлене особі конкретного за змістом обвинувачення.
Обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Насамперед, ці вимоги пов`язані зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

Враховуючи наведені вище припису закону, колегія суддів зауважує, що діюче законодавство вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичні обставини кримінального правопорушення; правової кваліфікації; формулювання обвинувачення.
Оскільки на стадії підготовчого судового засідання, оцінка доказів, визначення правильності правової кваліфікації і оцінка повноти викладених обставин кримінального правопорушення не здійснюється, а надається судом під час розгляду кримінального провадження по суті, висновки суду першої інстанції в частині неконкретності обвинувачення внаслідок відсутності відомостей про час, місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення ( п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), які підтверджують кваліфікуючу ознаку «незаконне придбання, виготовлення, перевезення» інкримінованого за ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_8 кримінального правопорушення, є передчасними.

Отже, зробивши висновки щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень на вказаній стадії процесу.

Вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 колегією суддів встановлено, що в обвинувальному акті зазначено відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та долучено всі додатки до обвинувального акта, вичерпний перелік яких наведений у ч. 4 ст. 291 КПК України.

Так, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також, в обвинувальному акті зазначені й анкетні дані обвинуваченого, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; міститься посинання й на відсутність цивільного позову.

До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка з засвідченням факту відмови обвинуваченого від їх отримання у присутності двох понятих.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що підстави повернення судом першої інстанції обвинувального акту прокурору, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а інших підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України в оскаржуваній ухвалі суду не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення судом першої інстанції обвинувального акта, а тому ухвала суду першої інстанції, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону підлягає скасуванню, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №40002741 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України, поверненню до суду першої інстанції для розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , який затвердив обвинувальний висновок, задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному проваджені №40002741 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України прокурору для усунення порушень вимог КПК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5