Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5223/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0001016 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володарськ-Волинський Житомирської області, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року змінити, застосувавши вимоги ст.75 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання, не врахував її думку, оскільки вона не наполягала на суворому покаранні обвинуваченому та на позбавленні його волі. Судом також не враховано те, що обвинувачений характеризується позитивно.

Послалась на те, що вказане кримінальне правопорушення сталося також з її вини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року в частині призначення покарання змінити та застосувати вимоги ст.75 КК України.

Посилається на те, що судом першої інстанції призначено йому занадто суворе покарання та не в повній мірі враховано думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року змінити в частині призначення покарання, застосувавши вимоги ст.75 КК України.

Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні внаслідок тяжкості призначеного покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання та реєстрації, має батьків похилого віку, проживає разом з цивільною дружиною.

Також зазначив, що судом першої інстанції не вірно зазначено, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, оскільки за час проживання з потерпілою до поліції та ВЖРЕП скарги не надходили, до адміністративної відповідальності обвинувачений не притягувався.

Послався на те, що орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, на цьому наполягала потерпіла в судовому засіданні і не бажала, щоб його позбавили волі.

Зазначив, що суд мав можливість призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції статті. Тому на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи наявність пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, вважав, що достатнім у даному випадку було б покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України з встановленням іспитового строку.

На апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 прокурор ОСОБА_11 подала письмові заперечення, в яких просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2020 без змін.

Згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.03.2020р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.08.2020р.

Речові докази: три кухонні ножі, кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору, футболку з плямами речовини бурого кольору, які знаходяться в камері схову речових доказів Житомирського ВП знищено; флеш носій «Kingston 16Gb» із наявними на ньому відеоматеріалами, які були відзняті в ході проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 , DVD-R диск «Аріта» помаранчевого кольору з наявними на ньому відеоматеріалами, які були відзняті в ході проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 залишено в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.03.2020р. на 3 кухонні ножи, футболку кольору охри із отвором, після набрання вироком законної сили скасувати.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 03.03.2020р. близько 23 години ОСОБА_7 перебував за місцем проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , в одній із кімнат квартири разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 вживав спиртні напої, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними стався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв у праву руку кухонний ніж та наніс ним ОСОБА_6 один удар в область грудної клітки зліва, внаслідок чого спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва у III міжребер`ї, яка проникає у плевральну порожнину з пошкодженням лівого шлуночка серця, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.

Своїми умисними діями, що виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, роз`яснивши йому й іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники погодились.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційних скаргах.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження, цих приписів закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив умисний тяжкий злочин, зловживає спиртними напоями, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні дії.

Разом з тим судом першої інстанції враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній (а.п.61-63).

Судом першої інстанції також враховані обставинами, що обтяжують покарання: вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Не залишив поза увагою суд і визнання обвинуваченим своєї провини, його щире каяття, які врахував, як обставини, що пом`якшують покарання.

Доводи апеляційних скарг стосовно неврахування при призначенні покарання обвинуваченому думки потерпілої, колегія суддів визнає неспроможними. Зважаючи на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів проти здоров`я особи і посягає на інтереси держави у сфері гарантованих нею прав на захист життя та здоров`я громадян проти протиправних посягань, думка потерпілої при вирішенні судом питання про призначення покарання обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні не є визначальною.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, в апеляційних скаргах не наведено.

Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.1 ст121 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень, мотивувавши таке рішення.

Даних, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за матеріалами кримінального провадження не встановлено, а доводи апеляційних скарг щодо таких обставин є безпідставними.

Враховуючи наведені вище обставини, характер вчинення ОСОБА_7 злочину та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційних скарг щодо пом`якшення ОСОБА_7 міри призначеного судом першої інстанції покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: