У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, офіційно не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 31 липня 2001 року Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 28 квітня 2006 року Новоград-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 20 травня 2010 року Новоград-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, який на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 14 березня 2012 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна;
- 22 квітня 2013 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 на 10 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна, який звільнений від відбування покарання 28 квітня 2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 02 листопада 2020 року включно.
Цією ж ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом першої інстанції взято до уваги конкретні обставини провадження, а також відсутність переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна, а відтак, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та несправедливим, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово з покладенням необхідних додаткових процесуальних обов`язків.
Сторона захисту вважає, що прокурор як при застосуванні, так і при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не навів належних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і єдиними його аргументами були лише наявність попередніх судимостей у ОСОБА_5 та тяжкість злочину, який йому інкримінується. В той час як ОСОБА_5 має досить міцні соціальні зв`язки, а саме: сім`ю, у складі якої є двоє малолітніх дітей; опікується матір`ю, яка є пенсіонером, особою похилого віку та страждає на хронічні захворювання. Зазначає, що в разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений має можливість проживати за адресою АДРЕСА_2 , та одночасно працювати, в т.ч. у ФОП ОСОБА_8 та в громадській організації « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не залишаючи місце проживання, тим самим підтримувати матеріально своїх дітей та матір.
Акцентує увагу захисник і на тому, що обвинувачений вже два роки перебуває під вартою, однак його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину судовим рішенням не встановлена.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 викладені аналогічні вимоги та обґрунтування апеляційних вимог, які наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 .
Вислухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які в повному обсязі підтримали апеляційні скарги про скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року та зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, думку прокурора, яка вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, враховуючи можливу міру покарання, призначену за вчинення інкримінованого йому злочину, дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

При цьому, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд визнав доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг в частині продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна, дані про особу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а також те, що потерпілі та свідки в даному провадженні ще не допитані, - суд першої інстанції оцінив у сукупності з іншими даними, і колегія суддів погоджується з висновками суду про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший, менш суворий, запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження в суді апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Наявність можливого постійного місця мешкання, яке зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника, та того, що обвинувачений має на утриманні матір пенсійного віку, сім`ю, неповнолітніх дітей, можливість одночасного працевлаштування у ФОП ОСОБА_8 та в громадській організації «МОЯ НАДІЯ», при цьому не залишаючи місце проживання - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Одночасно, стороною захисту не надано доказів щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, оскільки доводи захисника про виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків ніяким чином не підтверджені, та усні обіцянки обвинуваченого з`являтися до суду і не вчиняти інших злочинів, як на думку суду першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, не можуть в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , і, в своїй сукупності, не спростовують доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

За таких обставин, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року, якою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 02 листопада 2020 року включно - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3