Справа № 495/7073/20
Номер провадження 1-кп/495/28/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суддя, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки кримінальне провадження ще не розглянуто, не допитані обвинувачені, свідки, не досліджені докази, не проведено всіх необхідних дій, пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою, обвинувачені обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до закону відносяться до тяжких, існують ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Згідно ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2020 року термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 21.01.2021 року.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає його необґрунтованим. Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила усне клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, оскільки потерпілі претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, все викрадене майно було їм повернуто, а також обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання та на його утримання знаходиться малолітня дитина, просила усне клопотання задовольнити.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника, вину визнав в повному обсязі.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що претензій до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не має, все викрадене майно їй повернуто, усне клопотання захисника ОСОБА_6 підтримала.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, претензій до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 немає.

Вивчивши клопотання прокурора та заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Як вбачається з ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
Враховуючи пояснення потерпілої ОСОБА_7 , а також письмові пояснення ОСОБА_8 , з яких вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_4 все викрадене майно було повернуто, а також, обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, він має постійне місце проживання, на його утримання знаходиться малолітня дитина, оцінюючи сукупність всіх викладених обставин, а також не доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).
Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.
Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом. Відповідно до частини першої статті 183 Кодексу в редакції до внесення змін Законом „тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до статті 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті; слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (частина друга).
Крім наявності вказаних ризиків, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 Кодексу).
Визначивши такі критерії застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо тримання під вартою, збалансував необхідність у забезпеченні ефективного здійснення кримінального провадження та права особи, щодо якої воно відкрито, на свободу та особисту недоторканність і передбачив тримання такої особи під вартою виключно на підставі вмотивованого судового рішення.
За викладених обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, у зв`язку зі станом здоров`я на теперішній час обвинуваченого ОСОБА_4 забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а усне клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суддя відмовити.
Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, який діє до 14.03.2021 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;
- не відлучатися за межі м. Білгород-Дністровського без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженню;
- здати суду на зберігання документи, які надають право на в`їзд та виїзд за межі України.
Роз`яснити обвинуваченому положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , з-під варти у залі суду.
Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.
Повний текст даної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області проголошено 18.01.2021 року о 15.00 год.

Суддя: