КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2020 задоволено частково клопотання слідчого СВ ВП №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , накладено арешт на вилучений 29.05.2020 під час проведення огляду місця події на асфальтній ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , та передано вказаний автомобіль ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, із забороною відчуження та користування вказаним автомобілем.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя не звернув увагу на те, що автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 ,вилучено під час обшуку, здійсненого за відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на такий обшук.
На думку апелянта, підстави для проведення обшуку даного автомобілю були відсутні, оскільки ОСОБА_9 не є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0002154 від 29.05.2020, його ніхто не переслідував, працівники поліції не мали наміру рятувати його життя в автомобілі чи когось затримувати.
Крім того, до ОСОБА_9 застосовувалися спецзаходи та психологічне насилля без жодних на те підстав, зокрема протокол затримання не складався, а останній перебуває у якості свідка у даному кримінальному провадженні.
Вилучені речі з автомобілю марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , не мають жодного відношення до даного кримінального провадження.
Апелянт та ОСОБА_9 перебувають у статусі третьої особи, оскільки їх не було затримано, про підозру їм не повідомлено, та доказів їх причетності до вчинення кримінального правопорушення органом досудового розслідування не надано.
Слідчим суддею залишено поза увагою те, що клопотання про арешт майна третьої особи, всупереч вимог ст. 64-2 КПК України, подано слідчим, а не прокурором.
Також слідчим суддею не взято до уваги те, що клопотання слідчого не містить правової підстави для накладення арешту на даний автомобіль та обґрунтування підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Слідчим не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , є речовим доказом чи предметом злочину.
Крім того, органом досудового розслідування, всупереч вимог ст. 168 КПК України, апелянту та ОСОБА_9 не вручено протокол обшуку автомобіля.
У судове засідання ОСОБА_7 не з`явився, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002154, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 29.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0002154 про те, що в період часу з 20 год. 45 хв. 28.05.2020 по 07 год. 20 хв. 29.05.2020 невідома особа, шляхом зламу циліндричного механізму замка дверей, проникла до приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки здійснила крадіжку кавового апарату, касового апарату, в якому знаходились кошти близько 15 000 грн., та 2 системних блока до персонального комп`ютера.
Згідно протоколу огляду місця події, складеного старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 від 29.05.2020, на ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області виявлено та вилучено автомобіль марки «BMW» 330 D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 30.05.2020 автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0002154 від 29.05.2020.
30.05.2020 слідчий СВ ВП №2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , в якому просив накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 29.05.2020 на ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та яким користувався ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2020 задоволено частково клопотання слідчого, накладено арешт на вилучений 29.05.2020 під час проведення огляду місця події на асфальтній ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , та передано вказаний автомобільна відповідальне зберігання ОСОБА_7 , із забороною відчуження та користування вказаним автомобілем.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , з тих підстав, що вилучений автомобіль у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучений 29.05.2020 під час проведення огляду місця події на асфальтній ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області: автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль може бути зіпсований, знищений, переданий або зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , є речовим доказом чи предметом злочину, спростовуються даними постанови слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 30.05.2020, якою даний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні з тих підстав, що він може бути знаряддям вчинення злочину.

Доводи апелянта про необгрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є надуманими, оскільки слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185КК України. Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Викладені у апеляційній скарзі доводи про те, що автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , вилучено під час здійснення незаконного обшуку та без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення такого обшуку, є безпідставними, оскільки, як убачається із матеріалів клопотання, вказаний автомобіль вилучено під час огляду місця події 29.05.2020 на ділянці автодороги по вул. Шевченко, 87 в м. Біла Церква у порядку ст. 237 КПК України.
Як убачається з аналізу положень ч. 1 ст. 237 КПК України, така слідча (розшукова) дія як огляд місцевості, здійснюється слідчим, прокурором з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, та не потребує ухвали слідчого судді.
Посилання апелянта на те, що обшук автомобіля здійснено без складення протоколу затримання ОСОБА_9 , йому не вручено протокол обшуку автомобіля, та до нього застосовувалися спецзаходи та психологічне насилля під час вказаної слідчої дії, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Як убачається із матеріалів провадження, зі скаргами на неправомірні дії працівників поліції під час здійснення обшуку автомобіля «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 не звертався.

При цьому, посилаючись на застосування працівниками поліції спецзаходів та психологічного насилля по відношенню до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у апеляційній скарзі не наведено, яким чином вказані обставини стосуються його інтересів, враховуючи, що із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді безпосередньо ОСОБА_9 не звертався.

Крім того, вказані обставини не є предметом апеляційного розгляду, оскільки слідчим суддею не вирішувалось питання щодо накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку транспортного засобу «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до протоколу обшуку від 29.05.2020.
З наведених підстав колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що вилучені речі з автомобілю марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, оскільки ухвалою слідчого судді накладено арешт лише на транспортний засіб «BMW».

Посилання апелянта на те, що він та ОСОБА_9 перебувають у статусі третьої особи у даному кримінальному провадженні, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Доводи апелянта щодо порушення органом досудового розслідування вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України є безпідставними, оскільки клопотання про арешт майна погоджено прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 .
Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання слідчого про арешт майна вимогам ст. 171 КПК України, а тому посилання ОСОБА_7 на те, що клопотання слідчого не містить правової підстави для накладення арешту, є необгрунтованим.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року, якою накладено арешт на вилучений 29 травня 2020 року під час проведення огляду місця події на асфальтній ділянці автодороги по вул. Шевченко 87 в м. Біла Церква Київської області автомобіль марки «BMW» 330 D, д.н.з. НОМЕР_1 , з передачею автомобіля, що вилучений під час огляду місця події 29 травня 2020 року, ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, із забороною відчуження та користування вказаним автомобілем, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3