Справа № 206/6998/19
Провадження № 1-кп/206/99/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020року Колегія суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000780 від 07.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого, адвоката: ОСОБА_10 ,

потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді в Самарському районному суді м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000780 від 07.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивоване тим, що останній обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, 03.10.2019 року його було затримано в порядку ст. 208 КПК України, 04.10.2019 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.12.2019 року. 29.11.2019 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.01.2020 року. Ухвалою колегії суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_6 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.11.2020 року. Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до дванадцяти років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, а також незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого, потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого. Окрім цього, ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, він не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, неповнолітніх дітей не має, у нього не має потреби доглядати за своїми батьками. Тобто наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з викладеним клопоче продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Крім того, прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , мотивоване тим, що останній обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, 03.10.2019 року його було затримано в порядку ст. 208 КПК України, 04.10.2019 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.12.2019 року. 29.11.2019 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.01.2020 року. Ухвалою колегії суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.11.2020 року. Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до дванадцяти років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, а також незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого, потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого. Окрім цього, ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, він не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, неповнолітніх дітей не має, у нього не має потреби доглядати за своїми батьками. Крім того, ОСОБА_5 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, вчинив новий злочин. Тобто наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177, п. 3 ч. 1 ст. 177 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з викладеним клопоче продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 заперечував проти продовження до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жодні ризики прокурором не доведені, клопотав змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, клопотав змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник-адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, так як він не довів ризики та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 на більш м`який у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів заслухавши клопотання та позицію учасників судового провадження приходить до наступного.

Так, відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла до висновку про те, що клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно як обвинуваченого ОСОБА_6 так і обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, та за скоєння якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, він не працює, має малолітню дитину, а також може незаконно впливати на малолітнього потерпілого, потерпілих та свідків, оскільки всі сторони кримінального провадження клопотали про необхідність розпочати судовий розгляд з початку у зв`язку із заміною судді.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, не має стійких соціальних зв`язків, не працюючий, є особою раніше неодноразово судимою, а також може незаконно впливати на малолітнього потерпілого, потерпілих та свідків, оскільки всі сторони кримінального провадження клопотали про необхідність розпочати судовий розгляд з початку у зв`язку із заміною судді.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожному з обвинувачених, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, як ОСОБА_6 так і ОСОБА_5 суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, вирішуючи подані клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому як ОСОБА_6 так і ОСОБА_5 злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та обвинуваченому ОСОБА_5 та захиснику-адвокату ОСОБА_9 у зміні запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі кожного з обвинувачених, а і характеру та тяжкості діянь, які кожному інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке застосування не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, з метою виконання процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, як то впливу на свідків та малолітнього потерпілого, які ще не допитані судом, тощо, суд вважає, що як ОСОБА_6 так і ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів кожному.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що обвинувачені не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну запобіжного заходу, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище колегією суддів.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на більш м`який у виді домашнього арешту - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 січня 2020 року.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 21 січня 2020 року.
Копію ухвали надіслати до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)" до виконання.

Ухвала набирає чинності негайно, підлягає обов`язковому виконанню, але відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 року за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, може бути оскаржена учасниками судового провадження шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою, - з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3