КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/7883/20 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/250/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2020 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:
Обрано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.
Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів.
Початок строку дії ухвали обчислювати з 28.11.2020 року.
Закінчення строку дії ухвали 26.01.2021 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 26.01.2021 та покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що апеляційна скарга подана у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, невідповідністю визначеного судом запобіжного заходу тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі підозрюваного, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеним під час вирішення питання по суті та ухвалення рішення.
Також апелянт зазначає, що слідчим суддею не досліджено матеріали досудового розслідування, а саме вагомість наявних доказів щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ризиків продовження чи повторення протиправної поведінки. Не взято до уваги факти невручення підозри ОСОБА_7 , не ознайомлення останнього з правами підозрюваного, не роз`яснення йому відповідних прав, відсутність ризиків неправомірної поведінки, а також не досліджено докази надані стороною захисту, відхилено будь-які аргументи сторони захисту, у зв`язку з чим вбачається упередженість слідчої судді під час розгляду справи.
Крім того апелянт зазначає, про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, так як відсутня подія злочину та склад кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 не вчиняв перешкоджання діяльності суб`єкту виборчого процесу при виконанні ним своїх повноважень, поєднаного із погрозою застосування насильства, бо не створював жодних перешкод (перепон, завад) для членів Коцюбинська селищної територіальної виборчої комісії Бучанського району Київської області при виконанні ними повноважень. Навіть не мав наміру здійснювати будь-яке перешкоджання діяльності СТВК, оскільки своє виборче право ОСОБА_7 реалізовує у м. Маріуполі Донецької області. Матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не містять жодних належних та допустимих доказів вчинення останнім будь-якого кримінального правопорушення, так і підстав для обрання останньому запобіжного заходу.
Апелянт звертає увагу суду на те, що затримання ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням ним злочину або замаху на вчинення цього злочину є безпідставним та незаконним. Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26.11.2020 є таким, що складений з порушенням вимог чинного КПК України, у зв`язку з чим конституційні права та свободи ОСОБА_7 , зокрема, право вільного переміщення, є обмеженими без достатніх правових підстав. Усі вчинені дії та прийняті процесуальні рішення слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області відносно ОСОБА_7 є незаконними та протиправними, які спричинили безпідставне обмеження волі останнього, що суперечить Конституції України, практиці Європейського Суду з прав людини та КПК України.
Також апелянт зазначає, що обраний запобіжний захід позбавляє підозрюваного єдиного джерела доходу та можливості прохарчуватися і оплачувати проживання в орендованій квартирі.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
26.11.2020 року о 17 год. 59 хв. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КК України було затримано ОСОБА_17 , за підозрою у вчиненні злочину (час фактичного затримання 13:00 год. 26.11.2020 року).
Згідно з вимогами ст.ст. 276-278 КПК України, 27.11.2020 року о 12 год 56 хв. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України.
28.11.2020 року слідчий СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні - прокурором відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
На обґрунтування вказаного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, що підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження.
Також сторона обвинувачення зазначила, що вирішуючи питання про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою необхідно врахувати тяжкість покарання, наявність можливості переховуватися від суду, продовжити протиправну діяльність, тим самим негативно вплинути на хід судового розгляду.
Зокрема, про наявність ризиків в даному кримінальному провадженні, які дають достатні підстави вважати, що відносно підозрюваною ОСОБА_7 неможливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, як тримання під вартою. Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Знаючи про вид та розмір покарання, що йому загрожує, останній з метою уникнення від відповідальності за вчинене може ухилятись від органу досудового розслідування та суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Окрім цього, підозрюваний не має офіційного місця роботи та/або навчання, офіційно не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних чи/або недієздатних осіб не має, таким чином не має стримуючих соціальних зв`язків, які можуть стримувати його на території Ірпінського регіону.
Крім того, ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення використовував засоби маскування, а саме балаклаву, яка повністю закривала його обличчя. Вказані засоби останній використовував з метою його не викриття і в свою чергу уникнення відповідальності за скоєне. ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення на місці його вчинення, що дало змогу встановити його особу, що в свою чергу свідчить про той факт, що останній може ухилятись від слідства та суду, чим унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України
Підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на даний час органом досудового розслідування встановлюються всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення та місцезнаходження всіх знарядь його вчинення. Знаючи про місцезнаходження вказаних знарядь, підозрюваний з метою уникнення відповідальності може їх знищити (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 може умовляннями та/або погрозами вмовити потерпілого та свідків, експертів, які ще не допитані безпосередньо в суді та адреси проживання яких він знає (оскільки отримав додатки до клопотання в яких містяться копії протоколів їх допитів з анкетними даними та адресами проживання) давати неправдиві покази щодо його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення з погрозою застосування насильства, що свідчить про той факт, що останній з метою уникнення відповідальності може чинити тиск на вищевказаних осіб чи їх родичів та близьких осіб (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме можливість ОСОБА_17 , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній має велике коло друзів, родичів, знайомих, яких може вмовити давати покази з приводу його непричетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення, таким чином намагатися створити собі алібі (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме можливість ОСОБА_17 продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки територіальна виборча комісія, діяльності якій він перешкоджав продовжила свою діяльність, а тому мета вчиненого ним кримінального правопорушення не досягнута останнім в повній мірі.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи років, до підозрюваного ОСОБА_18 ,, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
28.11.2020 року ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із покладенням нього обов`язків, які визначені в даній ухвалі до 26.01.2021 року.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 178 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, яка повідомлена ОСОБА_7 , не доведення прокурором ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки у матеріалах провадження, наданих слідчому судді, відсутні достатні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_7 , може виїхати за межі свого місця проживання. Даний ризик обґрунтовується тільки тяжкістю інкримінованого злочину. Не доведення прокурором існування ризику того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Оскільки, в матеріалах справи наявні протоколи допитів потерпілих та свідків, які вже надали свої покази.Також не доведення існування ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурором також не доведено, з урахуванням особи підозрюваного, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання доведеним ризикам, тобто не доведені обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК України.
Тому з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбачено ч. 3 ст. 157 КК України, особи підозрюваного, слідчий суддя вважав необхідним обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 194 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно вимог ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першоїцієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано в повній мірі.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора, захисників та підозрюваного, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Котій проти України п. 42).
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим злочином підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що слідчим та прокурором достатньо не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому враховуючи у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину, обставини вчинення злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.
При здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням (Bykov v. Russia п. 61).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що слідчий в клопотанні в повному обсязі не довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_7 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.
Посилання апелянта на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України, так як відсутня подія злочину та склад кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 , та ризиків продовження чи повторення протиправної поведінки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. При цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Крім того слід зауважити, що відповідно до повідомлення про підозру від 27.11.2020, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 102-105), ОСОБА_7 відмовився його отримувати, про що внесено відомості до нього. Повідомлення про підозру містить права та обов`язки підозрюваного та його було вручено його захиснику за договором.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagoz v. Turkey п. 51).
Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.
Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152153).
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.
Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.
Таким чином колегію суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Твердження апелянта, що є безпідставним та незаконнимзатримання ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням ним злочину або замаху на вчинення цього злочину, колегія суддів вважає, голослівними, виходячи з того, що ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення на місці його вчинення. На підставі чого було складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, із внесенням відповідних відомостей до нього.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів -
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4