Дата документу 01.10.2020 Справа № 331/3350/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 331/3350/20 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1082/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Інга, Респуьбліки Комі РФ, українця, громадянина України, який має повну загальне освіту, не одружений, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, реєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

застосовано до ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, покладені обов`язки відповідно до ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, слідчим СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001319, внесеному до ЄРДР 13.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що 13.08.2020 року приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі супермаркету «ВАРУС-45», який розташований за адресою: Запоріжжя, пр. Соборний, 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгових полиць супермаркету намагався таємно викрасти майно, що належить ТОВ «ОМЕГА», сховавши під одяг: пляшку вина, об`ємом 0,75 л. у кількості 1 одиниця товару, вартістю 431 гривня 20 копійок без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «ОМЕГА» матеріальну шкоду на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Вина ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме речовими доказами, допитами свідків та представника потерпілого, записами з камер відеоспостереження.

Орган досудового розслідування у клопотанні зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у кримінальному провадженні дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.

Матеріалами кримінального провадження слідчим суддею, встановлено, що до 10.09.2020 підозрюваний перебував на стаціонарному лікуванні у Шостій міській клінічній лікарні м. Запоріжжя з діагнозом тромбофлебіт вен та виразка правої гомілки, тому на думку суду перебування підозрюваного в умовах ізоляції може погіршити стан здоров`я, оскільки ОСОБА_7 потребує подальшого лікування в умовах стаціонару лікарні.

Слідчий суддя пришов до висновків, що за станом здоров`я найбільш дієвим запобіжним заходом для підозрюваного є особисте зобов`язання.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилається на незаконність необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування скарги зазначає, що існування заявлених у клопотанні ризиків було доведено, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобіганню.

Прокурор зазначає, що відповідно до відповіді від «Міської лікарні №6» зазначено, що стан пацієнта ОСОБА_7 в цілому задовільний, обумовлений хронічними захворюваннями, не потребує перебування в умовах стаціонару. Належне медичне спостереження ОСОБА_7 може отримувати і в умовах СІЗО.

Вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є таким, що не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які не заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Слідчий суддя фактично дійшов висновку про доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, натомість не погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважав недоведеним існування заявлених у клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також слідчий суддя дійшов висновку, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Під час розгляду апеляції скарги прокурором так само не доведено обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, слідчим суддею враховано стан здоров`я підозрюваного, а саме, що ОСОБА_7 має хронічне захворювання та проходить лікування у Шостій міській клінічній лікарні м. Запоріжжя. Слідчий суддя дійшов висновку, що перебування підозрюваного в умовах СІЗО може погіршити стан його здоров`я, оскільки він потребує подальшого лікування в умовах стаціонару лікарні.

Твердження прокурора про те, що підозрюваний за станом здоров`я може перебувати в умовах СІЗО, не спростовують висновки слідчого судді про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки таких висновків слідчий суддя дійшов з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи підозрюваного.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_7 та виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і мінімальна ймовірність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України перевірені та враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і застосовано запобіжних захід у вигляді особистого зобов`язання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4