справа № 462/4456/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт з угодою про примирення в кримінальному провадженні за №0001390 від 28 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, суд

в с т а н о в и в :

на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0001390 від 28 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє 22.03.2018 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 187 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільнений від відбування покарання зі скасуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і повного відбуття покарання, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин, а саме: 27.06.2020 року, близько 02:30 год. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підійшов до ОСОБА_4 , який в цей час спав на лавці зупинки громадського транспорту, що на вул. Городоцька, 112 у м. Львові та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю нагляду власника, шляхом вільного доступу викрав телефон марки «Samsung J2» і гаманець чорного кольору, в якому знаходились банківські картки та грошові кошти в сумі 200,00 грн. У подальшому, близько 03:00 год. 27.06.2020 р., будучи на вул. Городоцькій 96, що у м. Львові підійшов до банкомату Приват Банк та використовуючи банківські картки, які знаходились у гаманці потерпілого ОСОБА_4 , зняв грошові кошти в сумі 11800,00 гривень. Після цього, гаманець з банківськими картками викинув, заволодів грошовими коштами на загальну суму 12000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна /крадіжка/ вчиненого повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

08.02.2021 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, згідно якої ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Сторони кримінального провадження узгодили призначене покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України. Крім цього, згідно умов даної угоди, її учасникам роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Угода про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти затвердження угоди про примирення, оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав угоду про примирення, при цьому, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.

Потерпілий ОСОБА_4 просив затвердити угоду про примирення, вказав, що завдана шкода відшкодована обвинуваченим у повному обсязі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю, розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.2 ст.185 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 , призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, суд не вбачає.

Витрати, пов`язані із залученням експерта - відсутні.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Як вбачається із ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 13.07.2020 року по кримінальному провадженню №0001390 було вжито заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладеного арешту з метою забезпечення збереження речового доказу. Однак, такий вид заходу кримінального провадження як арешт на речовий доказ слід скасувати, оскільки розгляд провадження завершено і вказаний речовий доказ підлягає поверненню законному володільцю майна, а саме потерпілому ОСОБА_4 .
Керуючись ст.368-371, 373-376, 384, 472, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0001390 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, укладену 08 лютого 2021 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 /два/ роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання протягом іспитового строку.

Речові докази: мобільний телефон із маркуванням «Samsung J2» золотистого кольору, IMEI: НОМЕР_1 та IMEI: НОМЕР_2 повернути потерпілому ОСОБА_4 , як законному власнику, при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 13.07.2020 року (справа №462/4076/20);
-компакт-диск DVD з камер відеоспостереження з банкомату «ПриватБанк» з 27.06.2020 р. по 28.06.2020 р. залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1