Справа № 646/4129/20
№ провадження 1-кс/646/2118/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.09.2020 м. Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

УСТАНОВИВ:

22 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_4 , шляхом позбавлення права її відчуження та розпорядження.
Клопотання надійшло на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2020 року про усунення недоліків та направлено на адресу суду засобом поштового зв`язку згідно з інформацією сайту «Укрпошта» 18 вересня 2020 року, тобто у встановлений законом строк.
Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що слідчим відділом Основ`янського відділу поліції ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з 25 січня 2017 року по 08 червня 2017 року ОСОБА_4 на території Основ`янського району м. Харкова шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду у великих розмірах.

Допитаний у ході досудового розслідування як потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що на початку 2017 року познайомився з ОСОБА_4 , яка попросила надати юридичну консультацію з приводу заборгованості за кредитами, оскільки була боржником у фінансових установах. Під час розмови ОСОБА_4 зацікавила ОСОБА_5 пропозицією придбання та подальшим продажем ювелірних виробів, розповіла про наявні у неї зв`язки з прямими виробникам ювелірних виробів і можливість купувати вироби за низькими цінами. ОСОБА_4 запевнила, що вона досить давно цим займається і, що це прибуткова справа, але у зв`язку з тим, що у неї на даний час виникли фінансові труднощі, їй потрібна фінансова допомога, у зв`язку з чим остання запропонувала ОСОБА_5 допомогти їй грошовими. Повіривши ОСОБА_4 , оскільки вона увійшла в довіру як особа з достатньо високим матеріальним становищем та платоспроможністю, ОСОБА_5 погодився допомогти. Так, з 25 січня 2017 року по 08 червня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були укладені договори позики на загальну суму 11 616 доларів США. Відразу після отримання грошових коштів ОСОБА_4 почала уникати спілкування та вчиняти дії, спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання фінансових зобов`язань.

Допитаний у ході досудового розслідування як свідок ОСОБА_6 надав аналогічні показання.

У ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.

Органом досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебуває квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим прокурор клопоче про накладення арешту, посилаючись на п.4 ч.2 ст.170 та ч.3 ст.170 КПК України, тобто з метою забезпечення речового доказу, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення цивільного позову, а також з урахуванням того, що існує реальна загроза відчуження вказаного майна, що у подальшому унеможливить відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

Прокурор ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та просив клопотання задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання приходить до такого висновку.

Слідчим відділом Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Отже, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Прокурор у клопотанні просить накласти арешт з метою забезпечення речового доказу, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення цивільного позову.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 15 липня 2020 року було внесено відомості про кримінальне провадження № 0001273 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_5 та спричинення внаслідок цього матеріальної шкоди у великих розмірах.

На день розгляду клопотання підозра у цьому кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлена.

Згідно з Відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 липня 2020 року квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 20.03.2001 за р.№ 2-437.

Отже, квартира є власністю третьої особи ОСОБА_4 .

Стороною обвинувачення ставиться питання про накладення арешту на квартиру, що на даний час перебуває у приватній власності третьої особи, яка набула це право у встановленому законом порядку, отже є добросовісними набувачем.

Відповідно до п.2 ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частина 1 ст.98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказана квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, клопотання не містить.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна забезпечується з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
До матеріалів клопотання додана копія цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, проте матеріали клопотання не містять належних доказів того, що вказаний позов заявлено та прийнято у рамках даного кримінального провадження, оскільки жодних відміток з датою, часом та підписом особи, яка приймала вказану позовну заяву, матеріали справи не містять, крім того, копія позовної заяви, надана суду, належним чином не завірена.
З аналізу викладеного, вважаю, що прокурор не надав достатніх і належних доказів в обґрунтування свого клопотання, а також правових підстав, на які посилався з метою накладення арешту.

З огляду на вищевикладене, враховуючи правову мету накладення арешту, зазначену прокурором, ту обставину, що на даний час повідомлення про підозру нікому не вручено, відсутні належні докази щодо подання та прийняття цивільного позову у даному кримінальному провадженні, з урахуванням можливого розміру шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання необґрунтованим та заявленим передчасно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001273 від 15.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК Україн, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1