справа № 492/1215/20
УХВАЛА
Іменем України
про повернення обвинувального акту,
обрання запобіжного заходу

11 вересня 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , представника персоналу органу пробації ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання м.Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000211, внесеному 16 липня 2020 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 27 липня 2015 року Саратським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців із застосуванням ст. 76 КК України;

- 03 квітня 2017 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі;
- 31 травня 2017 рокуАрцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України, -
встановив:
Ухвалою від 11 вересня 2020 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник потерпілого Арцизької міської ради ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від них до суду надійшли заяви, згідно яких просили підготовче судове засідання провести у їх відсутність. З урахуванням думки учасників судового провадження, які вважали за можливе проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілих, представника потерпілого, суд дійшов висновку про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив свою думку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, доручення представнику персоналу органу пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченого. Крім того, прокурором під час підготовчого судового засідання заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів.

Захисник-адвокат в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання, підтримане обвинуваченим, проти якого заперечував прокурор, про повернення обвинувального акту прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме у обвинувальному акті відомості про фактичні обставини кримінальних правопорушень, формулювання обвинувачення викладені не належним чином, оскільки ОСОБА_6 згідно обвинувального акту підозрюється у вчиненні 2 злочинів, однак при викладі фактичних обставин, формулювання обвинувачення за обома епізодами не зазначені всі ознаки складу злочинів, зокрема заподіяння шкоди, її розмір; хто є власником знищеної квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого формулювання обвинувачення не конкретизоване, у зв`язку з чим обвинуваченому незрозуміло суть обвинувачення.

Також, захисник-адвокат, обвинувачений в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що в клопотанні не вказані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та підозра є необґрунтованою.

Представник персоналу органу пробації в судовому засіданні вважав за можливе скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченого.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, розглянувши заявлені в підготовчому судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , про повернення обвинувального акту прокурору, заслухавши сторін кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, форми вини, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Диспозицією ч. 2 ст. 194 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини прямий або непрямий умисел.

Як вбачається з обвинувального акту, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, формулювання обвинувачення не зазначено:

- по епізоду знищення майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 : дати та часу вчинення злочину; вид умислу (прямий чи непрямий), на що був спрямований умисел обвинуваченого (на знищення майна обох потерпілих чи лише потерпілого ОСОБА_7 ); чи передбачав обвинувачений, що він завдає чи може завдати фізичної шкоди людям, а так само знищити чи пошкодити майно інших фізичних осіб, крім майна, на яке вчинюється посягання, або міг і повинен був це передбачити; психічне ставлення обвинуваченого до такого наслідку, як спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 (умисел чи необережність); якого ступеню тяжкості, внаслідок дій обвинуваченого, спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого; хто є власником знищеної квартири АДРЕСА_2 ; яке саме майно, крім квартир ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було знищено, беручи до уваги, що у викладі фактичних обставин та формулювання обвинувачення тільки зазначено, що у квартирі ОСОБА_8 знаходилася електротехніка та інше майно; вартість знищеного майна, що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого;

- по епізоду знищення майна Арцизької міської ради: вид умислу (прямий чи непрямий), на що був спрямований умисел обвинуваченого (на знищення будівлі музичної школи чи лише на підпал сухого листя біля вказаної будівлі); чи передбачав обвинувачений, що він може знищити чи пошкодити майно інших осіб, зокрема Арцизької міської ради, або міг і повинен був це передбачити; вартість знищеного майна, а саме будівлі музичної школи, враховуючи, що діями обвинуваченого знищено об`єкт нерухомості та вартість майна впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого; яке майно знищене на суму 189,00 грн.

Отже, суд прийшов до висновку, що не зазначення в обвинувальному акті розміру шкоди, яка була спричинена потерпілим, які саме речі були знищенні шляхом підпалу, призведуть до порушення передбаченого п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України права потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Арцизької міської ради на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочинів, що свідчить про неконкретне обвинувачення, внаслідок чого безперечно порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочинів, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджає суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено його право на захист.

Також, судом встановлено, що обвинувальний акт не містить відомостей про розмір шкоди, завданої потерпілим кримінальним правопорушенням, оскільки зазначено, що потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 взагалі не завдано майнової шкоди, а потерпілому Арцизькій міській раді спричинено шкоду на суму 189,00 грн., що суперечить формулюванню обвинувачення, в якому відсутні відомості про вартість знищеного майна у вигляді квартир, музичної школи, які є нерухомим майном та мають споживчу і економічну цінність.

Суд прийшов до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Суд звертає увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, законом не передбачено.

Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту.

Таким чином, зазначені порушення в обвинувальному акті позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд вищевказаного обвинувального акту і його розглянути.

Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, призведуть до порушення права потерпілих на відшкодування завданої злочином шкоди, основоположного принципу кримінального процесуального права забезпечення права обвинуваченого на захист від висунутого обвинувачення, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами, що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням часу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що судове провадження по справі не закінчено, а, навпаки, лише розпочате, строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , відповідно до ухвали слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 16 липня 2020 року, закінчується 13 вересня 2020 року.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком понад три роки, здоровий, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, проживає разом з бабусею похилого віку, характеризується за місцем проживання задовільно, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, раніше неодноразово судимий, застосований до нього ранішезапобіжний захід у вигляді тримання під вартою не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, не маючи постійного джерела доходів для забезпечення себе необхідним для життєдіяльності, а також те, що ОСОБА_6 не оголошені повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, перебуваючи на волі, має реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду,незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 ,вчинити інше кримінальне правопорушення,що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час підготовчого судового засідання є обґрунтованим і підлягає задоволенню та обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити на строк шістдесят днів з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 11 вересня 2020 року.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд вважає за необхідне визначити розмір застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений до 09 листопада 2020 року, суд вважає за необхідне покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою вимогою; не відлучатися за межі Арцизького району Одеської області, де він проживав до затримання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. ст. 314-316, 369-372 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 11 вересня 2020 року. Строк дії ухвали про обрання строку тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 09 листопада 2020 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі Арцизького району Одеської області, де він проживав до затримання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 09 листопада 2020 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1