Дата документу 03.09.2020
Справа № 334/4894/20
Провадження № 1-кс/334/1700/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0002326 03 серпня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

29 січня 1988 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.3 ст.81 - ч.1 ст. 140, 42 КК України (ред. 1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

06 жовтня 1988 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.140, ч.2 ст.215-3, ст.17, 42, 43 КК України (ред. 1960 року) до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 01 липня 1993 року звільнився по відбуттю строку покарання;

16 лютого 1994 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України (ред. 1960 року), засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 01 грудня 1997 року звільнився з Каменської ВК №101 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

28 листопада 2000 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141, ч.2 ст.143, 42 КК України (ред. 1960 року), засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 11 жовтня 2003 року звільнився по відбуттю строку покарання;

03 жовтня 2007 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 700 грн.;

17 червня 2009 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.263 КК України засуджений до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік;

02 квітня 2010 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.300, ст. 69 КК України, засуджений до покарання у вигляді штрафу 510 грн., 30 березня 2015 року штраф замінено на 30 годин громадських робіт;

21 квітня 2011 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн.;

20 жовтня 2011 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. 09 серпня 2013 року звільнився на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2013 року умовно-достроково з не відбутим строком покарання 10 місяців 21 день;

09 листопада 2016 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ч.1 ст.345, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним строком 3 роки;

19 серпня 2019 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям покарання.

25 травня 2020 року вироком Запорізького районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2020 року слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0002326 від 03 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в провадженні СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002326 від 03 серпня 2020 року за ознакою кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 03 серпня 2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля кафе «Калина», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська буд. №58, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи за вищевказаною адресою в зазначений день та час, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої ривком з її руки вихопив мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi Note 5» в корпусі золотистого кольору, вартістю 2776 гривень 33 копійки, на який був одягнений чорний силіконовий чохол-бампер, який для потерпілої матеріальної цінності не має і в якому знаходилася належна потерпілій сім-карта оператора стільникового зв`язку ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє і на рахунку якої грошові кошти були відсутні

Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи зазначений мобільний телефон у своїй руці та маючи реальну можливість розпорядитися ним, почав бігти в сторону будинку №58 по вул. Товариська в м. Запоріжжя, тим самим почав віддалятися від потерпілої, яка в свою чергу почала кричати вимогу повернути мобільний телефон, проте останній , усвідомлюючи, що його дії є відкритими для вищевказаної потерпілої, ігноруючи вимоги останньої та тримаючи у своїй руці належний потерпілій мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi Note 5» в корпусі золотистого кольору, вартістю 3800 гривень, покинув місце вчинення злочину, тим самим спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

02 вересня 2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 та впізнанням за фотознімками за її участі;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_9 та пред`явленням до впізнання за його участі;

протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 ;

протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 ;

висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №10-751 від 20 серпня 2020 року;

протоколом огляду речового доказу за участю потерпілої ОСОБА_7 ;

протоколом огляду речового доказу за участю свідка ОСОБА_11 ;

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.2 ст.186 КК України, який згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Першочергово слід враховувати тяжкість злочину, яке вчинене підозрюваним та міру покарання, яка передбачена за вчинення вказаного злочину, тому що можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, може спонукати ОСОБА_5 до вчинення дій спрямованих на уникнення відповідальності за скоєння вказаного кримінального правопорушення (злочину), шляхом переховування від органів досудового розслідування або суду, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слід звернути увагу на майновий стан ОСОБА_5 , оскільки останній не є офіційно працевлаштованим, стійкі соціальні зв`язки у останнього відсутні, тож з метою уникнення відповідальності за скоєння вказаного кримінального правопорушення (злочину), підозрюваний може умисно переховуватися від органів досудового розслідування або суду, що також являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 знайомий зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також з потерпілою ОСОБА_7 тому не виключено, що він, залишившись на свободі, здійснить спроби впливу на них з метою зміни показів шляхом погрози або викликавши в ньому співчуття, чим вплине на повноту та достовірність їх показань та змусити їх у подальшому взагалі відмовитися від дачі показань в рамках вказаного кримінального провадження.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення ряду кримінальних правопорушень та відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став та, розуміючи, що на даний час він перебуває на іспитовому терміні відповідно до вироку Запорізького районного суду м. Запоріжжя за вчинення корисливого злочину, знову вчинив кримінальне правопорушення, та ймовірно знову вчинить інші аналогічні кримінальні правопорушення, так як не має постійного джерела доходу, місця мешкання, стійких родинних, дружніх зв`язків.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:

При обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, однак враховуючи, що постійного місця мешкання підозрюваний не має, обрати вказаний запобіжний захід не можливо та не доцільно.

Також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави також неможливе.

Осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання ОСОБА_5 , своїх процесуальних обов`язків в якості підозрюваного та обвинуваченого, досудовим розслідуванням не встановлено, що унеможливлює застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Таким чином, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися від органів досудового розслідування, або суду.

Крім того, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства.

Слідчий підтримав своє клопотання просив його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання. Просив обрати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що підозрюваний може впливати на свідків у справі, потерпілу намагатися ухилитися від слідства та суду, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш доцільним, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання, вказавши, що свою вину визнає частково. Просив обрати у відношенні нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , та просила обрати інший запобіжний захід у відношенні її підзахисного не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає що є наявність існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчим суддею враховуються обставини, визначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, його вік, стан здоров`я, тяжкість покарання.

Вказане свідчить, що запобігання встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства.

З урахуванням положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає можливим не призначити розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 180, 182, 194, 196, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0002326 03 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Строк тримання ОСОБА_5 під вартою рахувати з 03 вересня 2020 року з 11 години 00 хвилин.

Термін дії ухвали закінчується 01 листопада 2020 року о 11 годині 00 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1