Номер провадження: 11-кп/813/1705/20
Номер справи місцевого суду: 947/2175/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 15.06.2020 р., якою в підготовчому судовому засіданні під час судового розгляду по суті кримінального провадження №0000172 від 04.03.2019 р. відносно:
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України;

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.08.2020 р. включно;

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.04.2014 р. Ізмаїльським міськрайсудом Одеської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнений 20.06.2014 р. відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 12.06.2014 р. на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію»;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.08.2020 р. включно;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 15.06.2020 р. в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000172 від 04.03.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України в підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.08.2020 р. включно стосовно кожного із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що, враховуючи положення кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ, суд доходить висновку про те, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на свободу, а також будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування відносно обвинувачених більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів в судовому засіданні не встановлено.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з огляду на наступні обставини:
- суд 1-ої інстанції залишив поза увагою те, що прокурором не було наведено жодного конкретного факту на підтвердження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість, обвинувачена ОСОБА_8 в період проведення досудового розслідування з 04.03.2019 р. по 03.10.2019 р., знаходячись під особистим зобов`язанням, не вчиняла дій, що свідчили б про переховування від слідства та суду, а також впливу на свідків та знищення доказів;
- в ухвалі фактично справжній інтерес суспільства поставлений вище ніж принцип презумпції невинуватості;
- посилання суду на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 був обраний на стадії досудового розслідування, тому строк дії обраного запобіжного заходу необхідно продовжити свідчить про те, що судом не досліджувались обставини щодо зменшення або відсутності ризиків для застосування відносно останньої більш м`яких запобіжних заходів;
- суд не врахував того, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснювала нагляд за своєю матір`ю похилого віку, має зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Ухвала суду в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не оскаржувалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Ізмаїльському міськрайсуді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000172 від 04.03.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його характеру, суспільної небезпеки та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою (позбавлення волі на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду.

Окрім того, підтвердженням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченої від суду слугує характеристика особи останньої, зокрема, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштована, не заміжня та дітей на утриманні не має, тобто в останньої відсутні міцні соціальні зв`язки.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 раніше не судима, має постійне місце проживання, колегія суддів приймає до уваги та вважає їх такими, що відповідають дійсності, проте зазначає, що такі обставини не свідчать про зменшення або відсутність встановленого вище ризику, а твердження про позитивну характеристику останньої за місцем проживання та роботи є голослівними та жодними матеріалами не підтверджуються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України в підготовчому судовому засіданні продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.08.2020 р. включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4