В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000342 від 08 липня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Канави Кобеляцького району Полтавської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, має середню технічну освіту, не одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27 травня 1998 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 86-1, 17 ч. 2, 81 ч. 4, 44, 140 ч. 2, ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 145, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 89, ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 193, ч. 3 ст. 193, 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією майна. 13 квітня 2001 р. Указом Президента України про помилування строк покарання зменшено до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 31 жовтня 2005 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2006 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна;
- 17 жовтня 2006 року Новосанжарським районним судом Полтавської області та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2006 р. за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років;
- 15 липня 2008 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 70 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років;
- 17 вересня 2018 року Козельщинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 11 вересня 2019 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.12.2019 р. за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 17.09.2018 р. виконувати самостійно,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин.
Так, 08 липня 2018 р. в нічний час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, прибув на територію домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в інше приміщення, та діючи таємно, з корисливих мотивів, впевнившись у відсутності уваги сторонніх осіб, ОСОБА_4 через ворота, на яких пошкодив скобу навісного замка, проник всередину гаражного приміщення.
Перебуваючи всередині гаражного приміщення, ОСОБА_4 помітив велосипед марки «Україна» жіночого типу синього кольору вартістю 900,00 грн., бензинову мотокосу марки «Бригадир» вартістю 1100,00 грн., бензинову мотокосу «Енергомаш БТ-8942Д» 3192 грн. 32 коп., бензинову мотовилу Evrotec GA107J вартістю 2989 грн. 79 коп., та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв у руки вказане майно, що належало ОСОБА_6 , та покинув територію двору за вищевказаною адресою, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Вказаною крадіжкою ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 8182 грн. 11 коп.
Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, показав суду, що дійсно в нічний час 08 липня 2018 р. приїхав в с. Дубове Царичанського району Дніпропетровської області, проник в гараж, що належить ОСОБА_6 , та викрав звідти велосипед марки «Україна» жіночого типу синього кольору вартістю 900,00 грн., бензинову мотокосу марки «Бригадир» вартістю 1100,00 грн., бензинову мотокосу «Енергомаш БТ-8942Д» 3192 грн. 32 коп., бензинову мотовилу Evrotec GA107J вартістю 2989 грн. 79 коп., всього на загальну суму 8182 грн. 11 коп. З пред`явленим обвинуваченням погодився повністю. Крадіжки не планував, однак так склалися у нього життєві обставини. Викрадене повернув потерпілій, на даний час із нею стосунки нормальні. У вчиненому щиро розкаявся.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій прохала розглядати кримінальне провадження без її участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Покарання обвинуваченому прохала призначити на розсуд суду.
З`ясувавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді апеляційної інстанції.
В ході судового розгляду кримінального провадження, з урахуванням ст. 349 ч. 3 КПК України, суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого та оголошенням даних, які характеризують особу ОСОБА_4 , та дійшов до переконання, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, знайшла своє підтвердження повністю та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів, які не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та яким надано належну оцінку.
При встановлених обставинах суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся у вчиненому, інвалідом не являється, неодноразово судимий, повністю відшкодував потерпілій завдану шкоду, а також обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до п. п. 1-5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року № 7 (з наступними змінами), при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у скоєнні злочину, суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді та в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що призначений за попереднім вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.02.2020 р., а саме у вигляді позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є власністю обвинуваченого. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Таке переконання суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 , будучи підозрюваним за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та повторно вчинив діяння, яке містять склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто умисний корисливий злочин.
Також враховуються вимоги ст. 5 КК України, згідно якої:
1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, характеризується посередньо, вчинив новий умисний корисливий злочин, не ставши на шлях виправлення, злочин вчинив відносно особи похилого віку, раніше неодноразово судимий, відшкодував завдані збитки, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання не можливе в умовах без ізоляції від суспільства, що буде справедливим, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів.
Витрати, пов`язані із залученням експерта, відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого залишити тримання під вартою.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, що призначено за даним вироком, більш суворим, що призначений за попереднім вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2020 р., призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є власністю обвинуваченого.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 р. виконувати самостійно.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 24 лютого 2020 року.
Запобіжний захід до засудженого до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Речові докази по справі - бензинову мотокосу марки «Бригадир» вартістю 1100,00 грн., бензинову мотокосу «Енергомаш БТ-8942Д» 3192 грн. 32 коп., бензинову мотовилу Evrotec GA107J вартістю 2989 грн. 79 коп., що передані ОСОБА_6 на відповідальне зберігання згідно письмової розписки, - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1