Справа № 372/3409/20
Провадження 1-кс-1076/20
ухвала
Іменем України

09 жовтня 2020 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001399 від 01.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке обґрунтовує тим, що в ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 01.10.2020 року о 13 годині 16 хвилин, за адресою Київська область, Обухівський район, с. Перше Травня, вулиця Невідома на тракторній бригаді № 1, яка належить ПрАТ «Обухівське», дві невстановлені особи заїхали на вказану територію на мотоблоці марки «Kentavr», модель «МБ 2070Б-4» синього кольору з причепом червоного кольору марки «ПМЗ-81011», державний номерний знак НОМЕР_1 та викрадають металобрухт. Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події інформація підтвердилася та встановлено, що даними особами являються ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , які пояснили, що приїхали на тракторну бригаду № 1, щоб викопати металобрухт та в подальшому здати на пункт метолоприйому. Під час огляду місця події 01.10.2020 на тракторній бригаді № 1 яка належить ПрАТ «Обухівське» в с. Перше Травня, Обухівського району, Київської області було вилучено мотоблок марки «Kentavr», модель «МБ 2070Б-4» синього кольору з причепом червоного кольору марки «ПМЗ-81011», державний номерний знак НОМЕР_1 , дві штикові лопати, металевий лом, розводний ключ, металеві кусачки, пристрій для шукання металу власником яких являється ОСОБА_4 та металобрухт приблизною вагою 70 кг, що належить ПАТ «Обухівське». Виходячи з того, що при проведенні огляду місця події вилучено речі, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.

Слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив проводити судове засідання за його відсутності та у відсутність прокурора, клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо та відео запис судового засідання технічними засобами, оскільки слідчий та прокурор не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Власник мотоблока марки «Kentavr», модель «МБ 2070Б-4» синього кольору з причепом червоного кольору марки «ПМЗ-81011», державний номерний знак НОМЕР_1 та двох штикових лопат, металевого лому, розводного ключа, металевих кусачок і пристрою для шукання металу, ОСОБА_4 , про розгляд справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не подав.

Власник металобрухту приблизною вагою 70 кг, ПрАТ «Обухівське», про розгляд справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання його представник не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що вимоги клопотання підтримує.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001399 від 01.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 01.10.2020 о 13 годині 16 хвилин, за адресою Київська область, Обухівський район, с. Перше Травня, вулиця Невідома на тракторній бригаді № 1, яка належить ПрАТ «Обухівське», дві невстановлені особи заїхали на вказану територію на мотоблоці марки «Kentavr», модель «МБ 2070Б-4» синього кольору з причепом червоного кольору марки «ПМЗ-81011», державний номерний знак НОМЕР_1 та викрадали металобрухт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речових доказів.

Однак, майно на яке просить накласти арешт слідчий речовими доказами у даному кримінальному провадженні не визнавалось, а тому слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий в клопотанні зазначив, що метою арешту на вищезазначене майно а саме: мотоблок марки «Kentavr», модель «МБ 2070Б-4» синього кольору з причепом червоного кольору марки «ПМЗ-81011», державний номерний знак НОМЕР_1 , дві штикові лопати, металевий лом, розводний ключ, металеві кусачки, пристрій для шукання металу та металобрухт приблизною вагою 70 кг, що належить ПрАТ «Обухівське», є запобігання його можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передача, відчуження. Проте відповідних доказів не надав, та не довів можливість використання вказаного майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим, оскільки ним не доведено необхідність його задоволення, в матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховане, знищене, втрачене, використане, реалізоване, передане, відчужене. Наведені слідчим обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України.

З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про накладення арешту, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1