Справа № 183/1108/19
№ 1-кп/183/467/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000034 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби за контрактом сапера інженерно-саперного заводу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

встановив:

14 квітня 2018 р. наказом №107 командира військової частини НОМЕР_1 , солдата військової служби ОСОБА_3 зарахованого до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду сапера інженерно-саперного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» ОСОБА_3 , проходить службу у особливий період.
Однак, 17 жовтня 2018 р. солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 17 жовтня 2018 р. солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини до 27 листопада 2018 р.
27 грудня 2018 р. солдата ОСОБА_6 звільнено з державної установи «Сумський слідчий ізолятор» по відбуттю строку покарання, де останній перебував на підставі вироку Зарічного районного суду м. Суми від 31.08.2018 р.
28 грудня 2018 р. солдат ОСОБА_6 зобов`язаний був прибути до розташування військової частина НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 . Проте, 28 грудня 2018 р. солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Таким чином, 28 грудня 2018 р. солдат ОСОБА_3 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та був незаконно відсутній на військовій службі до 07 лютого 2019 р.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав, щиро кається та відмовився від дачі показань.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Суд, дослідивши кримінальне провадження в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини з`явлення із зізнанням, та щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим, готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Однак, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.
Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1