Справа № 308/9340/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, питання доцільності продовження строку дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.03.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Ужгородським міськрайонним суду розглядається кримінальне провадження № 1-кп/308/899/20 (справа № 308/9340/20), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закаропатської області від 25.09.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 листопада включно.

У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, у зв`язку з закінченням строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на розгляд учасників судового провадження відповідно до ч. 3 ст. 331 поставлено питання доцільності продовження строків їх дії.

У судовому засіданні, прокурор просив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , продовжити на період судового розгляду справи, але не більше як на 60 діб, та подав відповідне клопотання, в якому зазначив, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились. Також додав, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і є особою молодого віку, має задовільний стан здоров`я, а отже продовження строку дії даного запобіжного заходу є цілком виправданим.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно свого підзахисному, оскільки один із свідків вже допитаний у ході судового розгляду, а відтак ризик незаконного впливу на свідків зменшився, і за таких обставин, більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на його думку, буде достатньою мірою, щоб забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію захисника ОСОБА_5 . Зазначив, що обвинувачення ґрунтується на показаннях двох свідків, один з яких вже допитаний у судовому засіданні, що свідчить про зменшення ризику впливу на свідків, а запровадження в країні жорстких карантинних заходів свідчить про зменшення ризику преховування від суду, у зв`язку з чим, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку своїх захисників.

Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого та його захисників, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2020 року були встановлені судом ризики переховування обвинуваченого від суду, ризик впливу на свідків, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, і відповідно до положень ст. 12 КК України даний злочин є особливо тяжким, а отже, таке обвинувачення може спонукати його до уникнення відповідальності, в тому числі шляхом неявки в судові засідання, а відтак суд констатує про обґрунтованість наявності ризику переховування обвинуваченого від суду. Про необхідність врахування судами суворості покарання при оцінці переховування від суду чи скоєння іншого злочину свідчить і позиція Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці такого ризику.

Оцінюючи наявність ризику впливу обвинуваченим на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить з положень ст. 23 КПК України та 94 КПК України, відповідно до яких жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, які безпосередньо судом не допитані. Таким чином, перебуваючи на волі, не виключається ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у вчиненні якого останній обвинувачується може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з

метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Суд не бере до уваги доводи захисників обвинуваченого щодо зменшення зазначеного ризику у зв`язку з проведенням допиту в судовому засіданні одного з свідків, оскільки зменшення кількості допитаних у судовому засіданні свідків, не зменшує ризик такого впливу в цілому так як залишаються недопитаними в судовому засіданні ще два свідки обставин кримінального правопорушення.

Суд враховує, що ОСОБА_4 не працюючий, та обґрунтовано обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у особливо великих розмірах, а отже обвинувачений обізнаний у способах вчинення, приховування аналогічних злочинів, каналах походження психотропних речовин, осіб, які здійснюють їх зберігання чи збут, а тому суд констатує про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Водночас, враховуючи особу обвинуваченого, спосіб вчиненого ним кримінального правопорушення та інформацію про схильність обвинуваченого ОСОБА_4 до ухилення від відповідальності, з огляду на його поведінку при проведенні обшуку на досудовому розслідуванні, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи особистої поруки не забезпечить в повній мірі виконання останнім його процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню. Застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не зможе запобігти ризику впливу на свідка ОСОБА_7 , яка являється сусідкою обвинуваченого за місцем проживання, та інших недопитаних свідків, а також в достатній мірі запобігти ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою їх застосування. Тому, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Відтак, суд прийшов до висновку, що інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти встановленим ризикам, у зв`язку з чим строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід продовжити на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 16 січня 2021 року включно.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9».

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали 23 листопада 2020 року 10 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1