Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 вересня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000264 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Зарічне Рівненської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України на один рік позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту у залі суду.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту взяття під варту 29 січня 2020 року.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 02 грудня 2019 року приблизно об 17.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку по місцю свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 на Груні довготривалих особистих неприязних відносин під час словесної суперечки зі своїм батьком потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок раптово виниклого умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, реалізовуючи протиправний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень умисно наніс удар господарським рогачем по правій руці потерпілого ОСОБА_7 .
Внаслідок цього удару потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої ліктьової кістки, забійних ран правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить апеляційний суд цей вирок скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 цього Кодексу.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом першої інстанції було зроблено неправильний висновок стосовно обставин вчинення злочину. Зокрема, як визнав місцевий суд, цей злочин було вчинено під час словесної суперечки із потерпілим, хоча свідок цієї події ОСОБА_8 заперечила таку суперечку. Інший свідок - ОСОБА_9 у судовому засіданні не зазначав, що батько повідомляв йому про обставини отримання тілесних ушкоджень та причетність до цього ОСОБА_5 .
Також обвинувачений зазначив, що висновок судово-медичної експертизи №171 від 12.12.2019 р.. щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, не відповідає показанням самого потерпілого щодо нанесених ударів.
Окрім того зазначив, що згідно показань потерпілого тілесні ушкодження йому заподіяні господарським рогачем, а під час слідчого експерименту зазначав про заподіяння тілесних ушкоджень господарським знаряддям - «вилками».
Тому, на переконання апелянта, у справі відсутні прямі докази його винуватості, а вирок ґрунтується на суперечливих доказах. Вважає, що у вироку суд допустив суперечності стосовно показань свідка ОСОБА_10 .
Обвинувачений покликався на те, що судом не наведено обґрунтування щодо необхідності призначення йому саме реальної міри покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 , який вказав на безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема, судом було враховано відсутність пом`якшуючих покарання обставини, та наявність обставин, які обтяжують покарання, до яких судом було віднесено вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю, особи яка в силу віку перебуває у безпорадному стані. При цьому, суд взяв до уваги характеризуючі особу винного дані, зокрема його негативну характеристику за місцем проживання, ведення антигромадського способу життя, відсутність міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Також місцевим судом було враховано досудову доповідь Зарічненського РС філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній та зростає за умови вживання алкогольних напоїв.
При цьому, як було встановлено місцевим судом, обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_7 . Також, з показань потерпілого та свідка ОСОБА_8 , які є батьками обвинуваченого, вбачається, що останній зловживав алкогольними напоями у результаті чого проявляв агресію.
Разом з тим, ч.1 ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду, з яким погоджуються колегія суддів, про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства та відсутність підстав для застосування до нього положень ст.75 КК України.
Таким чином, доводи обвинуваченого щодо не наведенням місцевим судом мотивів призначення йому реальної міри покарання та прохання апелянта щодо звільнення його від відбування даного покарання з іспитовим строком є безпідставними.
Також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи апелянта щодо наявності протиріч у встановлених судом обставинах провадження.
Так, частина 3 ст.404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом першої інстанції, сторона захисту не заявляла клопотання про повторне дослідження обставин із зазначенням підстав для такого дослідження.

Таким чином, в силу вимог ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Зокрема, місцевий суд, обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, доказами, які безпосередньо дослідив та сприйняв під час судового розгляду та дав належну оцінку як кожному доказу окремо, так і їх сукупності.
Так, суд першої інстанції, взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 , отриманні у порядку, передбаченому ст.225 КПК з попередженням його про кримінальну відповідальність за умисне надання неправдивих свідчень, який в категоричній формі зазначав, що саме ОСОБА_5 заподіяв йому ушкодження руки 02 грудня 2019 року приблизно о 17 год. у кімнаті житлового будинку за місцем його проживання, завдавши йому не менше двох ударів господарським рогачем.
Враховано судом було і показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які не були безпосередніми очевидцями даних подій, однак зазначали про наявність тілесного ушкодження правої руки у потерпілого.
Також у висновку експерта №171 від 12 грудня 2019 року, який був безпосередньо досліджений місцевим судом, зазначено, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді відкритого перелому правої ліктевої кістки, забійної рани правої кисті, могли утворитись від дії тупого предмету, вірогідно від удару (ударів) рогачем у період 02 грудня 2019 року, та такі ушкодження не характерні для падіння з висоти власного зросту або для самонанесення.

При цьому, згідно даних проведеного з дотриманням вимог кримінального процесуального закону слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , результати якого зафіксовані у протоколі від 23 грудня 2019 року з додатком - DVD-R диском відеозапису цієї дії, вбачається, що потерпілий показав та відтворив обставини нанесення йому обвинуваченим його сином ОСОБА_5 одного удару у передпліччя правої руки господарським знаряддям «вилки» (палка з роздвоєними кінцями, якою витягують глечики з печі), яка знаходилась у цей час поблизу печі у кімнаті. Тобто доводи обвинуваченого щодо суперечностей у встановлені знаряддя вчинення злочину не знайшли свого підтвердження.

Окрім того суд дав належну оцінку розбіжностям у показаннях потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , врахувавши показання потерпілого, як очевидця і учасника цієї події, свідчення якого узгоджуються з іншими доказами, належним чином перевіреними судом. Також місцевим судом було взято до уваги, що обвинувачений, потерпілий, а також свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є членами однієї родини та проживають разом.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до переконання, що вказане судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для зміни чи скасування цього вироку та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3