Справа №639/6229/20
Провадження № 1-в/639/828/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення призначеного йому покарання у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VІІІ, -

в с т а н о в и в :

На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VІІІ.
Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)»та засуджений ОСОБА_4 в наданих до суду заявах справу просили розглядати за їх відсутності, що згідно вимог ч. 5 ст. 539 КПК України не є перешкодою для розгляду зазначеного подання.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Харкова.
Остаточне покарання ОСОБА_4 призначене за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України.

Так, вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014р. ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Вирок набрав законної сили.
Крім того, вироком Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2015р. ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано 6 (шість) місяців невідбутого покарання, призначеного згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014 року, та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.
Вирок набрав законної сили 21.04.2016р.
Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VІІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КК України в редакції, чинній з 01.07.2020 року, незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, за яке засуджено ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014р., карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Отже, призначене ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014р. покарання за частиною 1 статті 309 КК України не передбачене її санкцією після внесення змін Законом №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, а тому воно має бути приведене у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням вказаних змін, а саме покарання за ч. 1 ст. 309 КК України має бути замінено ОСОБА_4 на покарання у виді обмеження волі.

Вирішуючи питання щодо співвідношення вказаних видів покарань, суд відзначає, що відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Згідно ч. 6 ст. 72 КК України встановлені в частині першій цієї статті правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Водночас, Європейський суд у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру» (рішення від 12 лютого2008 року, заява No 21906/04) наголосив, що не виключає можливості того, що заходи, прийняті законодавцем, адміністративними органами чи судами після призначення остаточного покарання або під час відбування покарання, можуть призвести до перегляду визначення або зміни меж «покарання», призначеного судом. Якщо таке трапиться, відповідні заходи, на думку ЄСПЛ, повинні підпадати під сферу заборони ретроактивного застосування покарань, передбаченої в кінці п.1 ст.7 Конвенції. Інакше держави зможуть вільнонаприклад, шляхом внесення змін до законодавства або перегляду тлумачення встановлених норм,-вживати заходи, які ретроактивно переглядають межі призначеного покарання на шкоду засудженому, який не міг передбачити та який розвиток подій на момент скоєння злочину або призначення покарання. За таких умов ст. 7 Конвенції була б позбавлена будь-якої корисної дії для засуджених осіб, межі покарань яких було постфактум змінено не на їхню користь. Отже, такі зміни слід відрізняти від змін, внесених до способу відбування покарання, які не потрапляють у сферу застосування ст. 7 Конвенції in fine (п.89 рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Дель Ріо Прада (Del Rio Prada) проти Іспанії» від 21 жовтня 2013 року, заява N 42750/09).

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 59 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, зобов`язані: виконувати законні вимоги адміністрації виправного центру, які стосуються порядку відбування призначеного покарання; сумлінно працювати у місці, визначеному адміністрацією виправного центру; постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру, проживати за особистим посвідченням, яке видається взамін паспорта; проживати, як правило, у спеціально призначених гуртожитках; з`являтися за викликом адміністрації виправного центру; виконувати в разі залучення роботу із самообслуговування та благоустрою виправного центру. Засуджені, які відбувають покарання у виді обмеження волі, а також приміщення, в яких вони проживають, можуть піддаватися обшуку, а їхні речі, посилки, передачі і бандеролі, що надійшли, - огляду.
Отже, покарання у виді обмеження волі, хоча і є більш м`яким ніж позбавлення волі, проте, як і останнє, передбачає суттєве обмеження прав і свобод засудженого, зокрема таких основних конституційних прав і свобод, передбачених ст. 30, 33 Конституції України як недоторканність житла, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
З огляду на викладене, заміна засудженому покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження воліне поліпшуватиме становище засудженого, а навпаки, погіршуватиме його, що було б порушенням принципу дії кримінального закону у часі, закріпленому у ст. 4 та ст. 5 КК України, та ст. 58 Конституції України.
Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014р. за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі має бути замінене на покарання у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Враховуючи, що Законом №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року зміни до ч. 1 ст. 115 КК України, за якою засуджено ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2015р., не вносились, а при призначенні ОСОБА_4 вказаним вироком остаточного покарання за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014 року, у розмірі 6 місяців позбавлення волі, що, з урахуванням положень ст. 72 КК України, не перевищує розміру заміненого ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, то вирок Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2015р. не потребує приведення у відповідність до вимог нового Закону.
Керуючись ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2014р. привести у відповідність до Кримінального кодексу України в редакції Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, замінивши покарання, призначене ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, та вважати:
ОСОБА_4 засудженим вказаним вироком за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1