Справа № 466/880/20
У Х В А Л А

21 липня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004225 від 17.12.2019року щодо обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, тимчасово не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком від 30.10.2017р. Шевченківського районного суду м.Львова, який змінений ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2018 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.289, ч.1 ст.70, ч.5 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке відбув в повному обсязі, на підставі ухвали слідчого судді від 17.12.19 утримується під вартою в ЛУП № 19 УДП ТСУ, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004225 від 17.12.2019 року.

21.07.2020 прокурор подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 приблизно о 05 год. 50 хв., перебуваючи на вул.Білоруській, 14 у м. Львові, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для здоровя особи, яка зазнала нападу (розбою), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, здійснив напад на потерпілу ОСОБА_6 з метою заволодіння її майном, схопив останню за шию, після чого, погрожуючи стартовим пістолетом марки «Zorak-MCD» № НОМЕР_1 , заволодівши грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 153 гривні, які знаходилися в сумці, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфікуються як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , не маючи передбаченого законом дозволу на повноваження з вогнепальною зброєю, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки придбання, носіння і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений час незаконно придбав стартовий пістолет марки «Zorak-MCD 914» № НОМЕР_2 , який згідно висновку експерта №5/501 від 28.12.2019 являється коротко ствольною гладко ствольною вогнепальною зброєю, придатною для стильби патронами роздільного заряджання, які складаються з пістолетного холостого патрону кал. 9мм Р.А. та картечі, діаметром 6,5мм, перероблений з стартового пістолета турецького виробництва марки ««Zorakі-MCD 914» № НОМЕР_1 . Вказаний пістолет ОСОБА_3 незаконно зберігав до 17.12.2019. Після чого, ОСОБА_3 17.12.2019 був затриманий за адресою: м.Львів, вул. Масарика, 8, де вказана вогнепальна зброя була виявлена та вилучена працівниками Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфікуються як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, останній вироком від 30.10.2017р. Шевченківського районного суду м.Львова, який змінений ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2018 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.289, ч.1 ст.70, ч.5 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке відбув в повному обсязі, на підставі ухвали слідчого судді від 17.12.19 утримується під вартою в ЛУП № 19 УДПТСУ, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти власності, є обізнаним із можливою мірою покарання у разі визнання його винним у вчиненні вищевказаного злочину, в якому він підозрюється, факт того, що обвинувачений не має стабільного джерела доходів, а залишаючись на волі такий фактор може спонукати останнього до вчинення кримінальних правопорушень, з урахуванням обставин вчинення ним кримінального правопорушення, може продовжувати негативно впливати на потерпілу у кримінальному проваджені, чинити на них тиск з метою уникнення відповідальності, перешкоджати даному кримінальному провадженню іншим чином, переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини по справі, що свідчить про неможливість запобігання даним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вважаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вище вказаним ризикам, прокурор просить продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

Дія обраного запобіжного заходу закінчується 03.08.2020р., посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який у разі доведеності передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що свідчить про неможливість запобігання ризиків шляхом застосування більш м`яких заходів.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо клопотання прокурора та заперечив пояснення прокурора, т.я. за попередній злочин він відбув покарання повністю, його поведінка змінилася на краще, він має де проживати, а тму просить застосувати до нього цілодобовий арешт навіть з носінням елетронного браслету.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. В обґрунтування клопотання зазначає про те, що прокурором не підтверджено жодних ризиків. Клопотання ідентичне попереднім, а прокурор щоразу повинен доводити нові ризики у справі. Вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів ризики, передбачені КПК України, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дійшов такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, ухвалою слідчого судді від 17.12.2019 року обрано запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до 14.02.2020 та в подальшому ухвалою судового засідання від 13.02.20, 30.03.2020, 04.06.2020 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів (останній раз): з 05.06.2020 р. і до 03.08.2020 року включно, без визначення застави.

У відповідності до ст.21 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність та передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні

Суд вважає за недоцільне досліджувати наявність чи відсутність доказів вини обвинуваченого, на які покликається обвинувачений ОСОБА_3 при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, оскільки наведене порушує принцип презумпції невинуватості та суперечить нормам кримінально-процесуального закону та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких рішення суду повинно бути викладено у формулюваннях, які забезпечують принцип невинуватості особи. Суд вважає, що під час розгляду вказаного клопотання, суд не вправі досліджувати докази і давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, розглядати й вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою зумовлена обставинами, які не залежать від складу суду, в провадженні якого перебуває справа, судом здійснюються всі процесуальні дії для розгляду справи в розумні строки, передбачені кримінально- процесуальним законом.

Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та вважає такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні не тяжкого та тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 4-х років позбавлення волі та від 3 до 7 років; застосування до обвинуваченого інших менш впливових запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого.

Обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який вчинений впродовж місяця після звільнення з місць позбавлення волі. На даній стадії судового розгляду не допитані свідки, а тому існують ризики впливу на них зі сторони обвинуваченого. До того ж потерпіла є особою старшого віку, яка потребує більшої безпеки, проживає у безпосередній близкості біля помешканн обвинуваченого.

Водночас, в ч.4 ст.183 КПК України зазначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Аналізуючи вимоги КПК України та наявні в розпорядженні суду документи, які додані прокурором в підтримку заявленого клопотання, суд приходить до висновку, що кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким, згідно ст.12 КК України.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 183 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - на 60 (шістдесят) днів: з 04.08.2020 р. і до 02.10.2020 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_5 , обвинуваченому ОСОБА_8 та скерувати начальнику державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» /м. Львів, вул. Городоцька, 20/ - для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1