ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3811/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 303, 304 КПК України за скаргою ОСОБА_2 на постанову слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження № 005478,-
встановив:
09 листопада 2020 року адвоката ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на постанову слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 005478.
Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності у кримінальному провадженні забезпечується у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством України.
Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Розглянувши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про повернення скарги особі яка її подала, із огляду на наступні обставини.
У відповідності до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, виходячи з положень ст.ст. 22, 26 КПК України, на особу, яка подає скаргу покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, що підлягають оскарженню до слідчого судді.
Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Із доданих до матеріалів скарги документів вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження винесено слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 30.11.2018.
Так, як у скарзі, заявник вказує на те, що вона неодноразово зверталась до слідчого про надання інформації про рух справи, проте відповідей не отримувала, а копію постанови слідчий залишив на прохідній Дарницького УП ГУНП у м. Києві.
Заявник посилається на те, що вказану постанову слідчого від 30.11.2018 вона отримала 29.10.2020 та вважає, що строк на оскарження постанови не пропущений, проте доказів про дані обставини матеріали скарги не містять, що позбавляє слідчого суддю пересвідчитись, чи відповідає скарга вимогам ч. 1 ст. 304 КПК України.
Як вбачається із долучених до скарги матеріалів у додатках відсутні копії звернень до слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , розписки з матеріалів кримінального провадження, відсутнє клопотання скаржника про поновлення строків на оскарження постанови від 30.11.2018.
Натомість у додатках до скарги наявна лише копія постанови від 30.11.2018 про закриття кримінального провадження.
У свою чергу, заявник зі скаргою звертається до слідчого судді 09.11.2020, тобто поза межами встановленого десятиденного строку на оскарження постанови слідчого, при цьому не клопоче перед слідчим суддею про поновлення процесуальних строків на звернення зі скаргою.
Отже, поновити заявнику строк на оскарження вказаної постанови не вбачається можливим, оскільки останній не може бути продовжений з ініціативи суду і підлягає поновленню, за наявності відповідних підстав, виключно за клопотанням особи, яка не встигла вчинити певну процесуальну дію.
На досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, його представником чи законним представником (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України).
Дана норма передбачає чіткий перелік осіб, які мають право під час досудового розслідування на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
При цьому, статус ОСОБА_2 як особи, яка має право під час досудового розслідування на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження не вбачається із документів, поданих нею до Дарницького районного суду міста Києва, жодним доказом не підтверджений, що не дає можливості слідчому судді встановити права та обов`язки особи, яка подала скаргу та ставить під сумнів питання щодо повноважень зазначеної особи.
Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Разом з тим, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається зокрема якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.
За таких обставин, оскільки особою, що подала скаргу не надано всіх документів на підтвердження своїх повноважень, як особи, яка має право подавати скаргу, також чи не порушено строку на оскарження постанови, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, крім того, до скарги не додано клопотання про поновлення процесуальних строків на звернення із вказаною скаргою, а форма та зміст скарги на постанову про закриття кримінального провадження мають відповідати вимогам КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про повернення особі, яка її подала.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких- не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Крім того, судом враховано, що КПК України не передбачає заборон щодо повторного подання відповідної скарги у випадку її оформлення з дотриманням відповідних норм діючого законодавства.
На підставі ст.ст. 303-304 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу-повернути особі, яка її подала.
Слідчим суддею роз`яснюється, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.
Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено протягом п`яти днів із дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя: