Справа № 149/857/20
Провадження №11-кп/801/940/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 18.04.2020,
за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2020, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , не працюючу, розлучену, раніше не судиму, не депутата,
-визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2020 ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі положень ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік

На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її винуватості у вчиненні злочину, просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2020 щодо ОСОБА_7 за ст. 389-2 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ст. 389-2КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд, у порушення вимог ч. 1 ст. 76 КК України, не поклав на обвинувачену жодного обов`язку, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме не зобов`язав її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, хоча це є обов`язкові пункти, які суди мають покладати на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Також, поза увагою суду залишилось те що, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та не поклавши на неї обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, суд унеможливив здійснення органами пробації належного контролю за її подальшою поведінкою.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачена ОСОБА_7 заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки повністю погоджується з вироком суду.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу прокурора до суду не надходило.

Обставини встановлені судом першої інстанції

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.10.2019, яка набрала законної сили 24.10.2019, у зв`язку з несплатою аліментів на утримання своїх дітей в сумі 80881,76 грн., ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді ста двадцяти годин суспільно корисних робіт. 07.11.2019 до Хмільницького міськрайонного сектору Філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області надійшла на виконання постанова Хмільницького міськрайонного суду від 15.10.2019 та на підставі п. 13.6 Розділу ХІІІ Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013 (далі Порядок) ОСОБА_7 , цього ж дня була поставлена на облік та на неї було заведено особову справу. На виконання п. 13.9 Розділу ХІІІ Порядку, ОСОБА_7 11.11.2019 викликано до Хмільницького міськрайонного сектору Філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, де їй було роз`яснено про порядок та умови відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, необхідності сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених об`єктах, відпрацювати встановлений судом строк суспільно корисних робіт, які вона під особистий підпис зобов`язалася виконувати та попереджена, що у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, її може бути піддано адміністративній відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а в разі злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України.
ОСОБА_7 11.11.2019, будучи належним чином ознайомленою з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, під особистий підпис отримала направлення від Хмільницького міськрайонного сектору Філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області до КП «Хмільниккомунсервіс» для відбування адміністративного стягнення.
Втім, ОСОБА_7 , для відпрацювання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт до КП «Хмільниккомунсервіс» не з`явилась, в результаті чого постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.03.2020 за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та відповідно до ч. 2 ст. 32 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту не застосовувалось.
Так, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-1 КУпАП та розділу ХІ-XV Порядку повинна дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення останньої постановою Хмільницького міськрайонного суду від 26.03.2020 до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, продовжила ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, що виразилось у її не прибутті до місця виконання адміністративного стягнення та не відпрацюванні жодної години суспільно корисних робіт, які їй були призначені постановою Хмільницького міськрайонного суду від 15.10.2019, чим злісно ухилилась від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ст. 389-2 КК України, як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України. Даний висновок в апеляційній скарзі не заперечується і перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.
Водночас, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої та висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, на підставі до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у апеляційному порядку та ухвалення в цій частині нового вироку.

Так, частиною 1 ст. 76 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У ч. ч. 2, 3 цієї статті передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, при звільненні від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України на обвинуваченого в обов`язковому порядку мають бути покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Однак, як видно з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 1 ст. 76 КК України, не поклав на обвинувачену жодного обов`язку, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме не зобов`язав її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, хоча це є обов`язкові пункти, які суди мають покладати на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Також, поза увагою суду залишились роз`яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003, оскільки звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та не поклавши на неї обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, суд першої інстанції унеможливив здійснення органами пробації належного контролю за її подальшою поведінкою.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи вказують на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, що на підставі до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у апеляційному порядку та ухвалення в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2020 щодо ОСОБА_7 за ст. 389-2 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення й може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4