Житомирський апеляційний суд
Справа №296/362/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0005085 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Зарічне Ружинського району Житомирської області, з середньою освітою, пенсіонерки, інваліда 3-ї групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -
обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження відносно неї у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_8 , в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, оскільки не врахував покази обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не визнала своєї вини, а також висновок комісійної комплексної судово-медичної експертизи №167 від 10.01.2019 року року та медичні документи про численні захворювання ОСОБА_8 .. Крім того зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є зацікавленими особами, а тому їхні покази не можуть братися до уваги судом. Вважає, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 витрат на лікування та моральної шкоди.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника, яке надійшло від прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження № 0005085 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України закрито.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 2134 (дві тисячі сто тридцять чотири) гривні 43 копійки витрат на лікування та 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 04.08.2016 року близько 19 години на сходинковому майданчику 1-го поверху 3-го під`їзду по АДРЕСА_2 , потерпіла ОСОБА_10 зустріла свою сусідку ОСОБА_8 , у якої на ґрунті попередніх неприязних стосунків виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 в цей же день, час та місці, підійшла до ОСОБА_10 та тримаючи в лівій руці порожній пластиковий бутиль з-під води нанесла ним останній удар в голову, а саме в область чола та носа, після чого своїми руками схопила ОСОБА_10 за одяг в області грудей та почала його рвати, в ході чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на правій та лівій молочних залозах.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 схопила ОСОБА_10 правою рукою за волосся та, застосовуючи фізичну силу, пригнула останню, а лівою рукою почала наносити удари їй по голові.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_8 умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, синця та садна на правій та лівій молочних залозах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора та потерпілої в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи наведене, апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги сторони захисту (не переглядаючи питання в частині закриття кримінального провадження).

В засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 за погодженням з обвинуваченою ОСОБА_8 уточнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки ОСОБА_8 категорично не визнає своєї вини та заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності.

Апеляційним судом роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_8 підстави звільнення від кримінальної відповідальності та її право заперечувати проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 просила виправдати її та притягнути до відповідальності потерпілу ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Враховуючи положення ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний перегляд відбувається з урахуванням уточнених вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що не спричиняла тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 . В той день, близько 19 години вона поверталася додому та коли зайшла до свого під`їзду, їй на зустріч йшла ОСОБА_10 , яка перегородила їй дорогу та штовхнула її, після чого вдарила в область лівого виска, порвала на ній одяг, подерла їй обличчя, била по голові та головою об стіну. В той час, коли ОСОБА_15 нагнулася, щоб підняти ключі, які у неї випали, то вона схопила останню за шию та почала кликати на допомогу. В цей час до них підійшла інша сусідка ОСОБА_16 , яка також почала бити її по спині. Внаслідок побиття їй були спричинені тілесні ушкодження. Вважала, що обвинувачення відносно неї сфабриковане, тому прохала суд виправдати її.
В засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 підтримала пояснення надані в суді першої інстанції.
Проте, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на наступних доказах, які були безпосередньо досліджені та перевірені судом :

- показах потерпілої ОСОБА_10 про те, що 04.08.2016 року вранці вона сиділа на лавочці біля свого під`їзду по АДРЕСА_2 . В цей час повз неї пройшла ОСОБА_8 та безпричинно висловилась на її адресу образливими словами. В цей же день близько 19 години, коли вона виходила з під`їзду №3 по АДРЕСА_2 , де проживає, їй на зустріч йшла її сусідка ОСОБА_8 , у якої в руках були порожні бутлі з-під води та коли та проходила повз неї, то несподівано вдарила її бутлями в область лівого виска, а потім по переніссю. Потім ОСОБА_17 схопила її руками за одяг в області грудей та почала бити об стіну, схопила за волосся та нагнула її донизу, вдаривши при цьому головою об стіну. Вона почала кричати, щоб ОСОБА_17 відпустила її, після чого вирвалася та побігла додому. Свідком цих подій була сусідка ОСОБА_11 , яка в цей час заходила до під`їзду. Після побиття у неї набрякла лобна ділянка зліва, під лівим оком синець, на носі синець та припухлість, подряпини на грудях, розірвана футболка та білизна. Вона звернулася з відповідною заявою до поліції, а також два тижні перебувала на лікарняному. Також зазначила, що можливо і відштовхнула від себе ОСОБА_17 , кола та її била, однак тілесних ушкоджень останній вона не наносила;
- показах свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона проживає в одному під`їзді з потерпілою ОСОБА_18 та обвинуваченою ОСОБА_19 . Оскільки ОСОБА_20 є досить конфліктною людиною, тому постійно провокує потерпілу на сварки через дітей, чіпляється до сусідів, веде себе неадекватно. Влітку 2016 року, коли вона поверталася додому з городу, за нею йшла ОСОБА_20 , в руках у якої були порожні бутлі з-під води. Коли вона зайшла до під`їзду, то позаду себе на першому поверсі почула шум бійки, а коли оглянулася то побачила, що її сусідка ОСОБА_20 наносить ОСОБА_21 удари бутлями, від чого та присіла на сходах. Потім ОСОБА_17 почала бити потерпілу руками, прижала її до стіни, схопила за волосся та нагнула її донизу. Ударів було досить багато, на зауваження припинити бійку ОСОБА_17 не реагувала. У бійку вона не втручалася та пішла додому. Через декілька хвилин до неї додому прийшла ОСОБА_17 та наполягала на тому, щоб вона написала якусь заяву, однак вона відмовилася будь-що писати. При цьому вона зазначила, що видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_17 не було, одяг на ній був цілий. Наступного дня вона зустріла ОСОБА_22 , у якої на обличчі були синці;
- показах свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що влітку 2016 року, коли вона перебувала на лавці неподалік під`їзду по АДРЕСА_2 , до під`їзду наближалися ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , а потерпіла ОСОБА_24 в свою чергу виходила з під`їзду. В той час біля під`їзду перебували діти та в якийсь момент вона почула, що діти злякано кричать, тому вона направилась до 3-го під`їзду, звідки було чути крики дітей. Коли вона підійшла ближче, то побачила, що в під`їзді ОСОБА_17 за волосся тримала потерпілу, яка була пригнутою до землі, била кулаком по голові, а та лише закривалась, а потім вирвалась та побігла додому. Побачивши її, ОСОБА_17 запитала «І ти ще хочеш получити», після чого пішла до себе додому. Зазначила, що одяг обвинуваченої був цілий, видимих тілесних ушкоджень не було. Пізніше вона зайшла до потерпілої та бачила, що у ОСОБА_10 були подряпини на обличчі, пошкоджений одяг, синці під очима та на носі, подряпана шия, при цьому вона перебувала у шоковому стані. Вона запропонувала потерпілій викликати поліцію, що вони пізніше і зробили. Також зазначила, що ОСОБА_17 до цих подій ображала інших сусідів словами нецензурної лайки. Заперечила факт нанесення нею ОСОБА_20 ударів руками по спині, оскільки у неї після хвороби паралізовані рука та нога, а тому фізично вона цього не могла зробити.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- витягом з кримінального провадження № 00005085 від 05.08.2016 року;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.08.2016 року;
- висновком експерта №1965 від 05.08.2016 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено синці на обличчі, синець та садно на правій та лівій молочних залозах, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженою та відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.11.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , яка на місцевості вказала та пояснила про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ;
- протоколом слідчого експерименту від 08.11.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 , яка вказала та пояснила про обставини побиття потерпілої ОСОБА_10 ;
- протоколом слідчого експерименту від 08.11.2016 року за участю свідка ОСОБА_12 , яка вказала та пояснила про обставини побиття потерпілої ОСОБА_10 .
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Твердження апелянта про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого та сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є зацікавленими особами, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Крім того, пояснення вказаних свідків узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_10 та іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції. З якими погоджується і апеляційний суд.
Вказання апелянтом на те, що суд не врахував покази обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не визнала своєї вини, а також висновок комісійної комплексної судово-медичної експертизи №167 від 10.01.2019 року та медичні документи про численні захворювання ОСОБА_8 , спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, у мотивувальній частині вироку суд зазначив щодо пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 , що саме потерпіла їй спричинила тілесні ушкодження, суд відноситься критично, оскільки вони повністю спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також висновком комісійної комплексної судово-медичної експертизи № 167 від 10.01.2019 р., відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна на обличчі зліва, яке утворилося від нігтя пальця руки людини, даних про черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку виявлено не було. Наявні у ОСОБА_8 захворювання, а саме: патологія судин головного мозку, остеохондроз хребта та хронічний кохлеарний неврит, у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень 04.08.2016 р., не знаходяться.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції частини першої статті 125 КК України, у виді штрафу в мінімальному розмірі, а тому посилання апелянта на те, що призначене покарання є несправедливим і не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є безпідставними.

Також, судом вірно застосовано положення ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України та звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, враховуючи правову позицію, яка неодноразово була викладена в постановах колегії суддів ККС ВС від 12.11.2019 року, 09.04.2019 року, постанова ККС ВС від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 вирішено у відповідності до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 , а тому вирок суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: