ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1460/20 Номер провадження 11-кп/814/1119/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000504 від 27.02.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 14.09.2020, -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Полтава, з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 20.04.2012 Київським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 198 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік і 3 місяці;
2) 25.11.2013 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України, до арешту строком на 5 місяців.
3) 27.12.2013 Ленінським районним судом м. Полтава за ст. 198 КК України, до арешту строком на 6 місяців;
4) 06.08.2014 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки;
5) 15.09.2014 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 190 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік і 3 місяці;
6) 23.06.2016 Київським районним судом м. Полтава, за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;
7) 21.08.2017 Київським районним судом м. Полтава за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців;
8) 17.11.2016 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України, до арешту строком на 6 місяців;
9) 12.06.2020 Ленінським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, -
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення покарання, призначеного за цим вироком, покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 12.06.2020, остаточно засуджено ОСОБА_7 на 3 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою. Строк покарання ухвалено рахувати з 05.06.2020.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26.02.2020 приблизно 12 год 30 хв, правомірно перебуваючи в приміщенні ТРЦ «ЕКВАТОР», що розташований за адресою: вул. Ковпака, 26-В м. Полтава, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дій ніхто не помічає, таємно, шляхом вільного доступу викрав з-під прилавку торгівельної площадки «COFFEE БУМ» планшет марки «HUAWEIMEDIAT 3 10», належний ОСОБА_9 .
Викраденим планшетом ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 5499 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить звільнити його, ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано: що він, ОСОБА_7 , щиро розкаявся, сприяв слідству, відшкодував збитки; відсутність претензій з боку потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась та просила здійснювати розгляд апеляційної скарги без її участі, що підтверджується складеною 9.12.2020 секретарем судового засідання телефонограмою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, думку прокурора, який посилаючись на законність судового рішення суду першої інстанції, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, у апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування широго каяття та активного сприяння розкриттю злочину, слід зазначити, що дані обставини, які пом`якшують покарання, місцевим судом враховано, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх потворного врахування.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.
Призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкції ч. 2 ст. 185 КК України не є максимальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 70 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, наявністю обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, та відсутністю обставин, які обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Твердження обвинуваченого про відшкодування збитків та відсутність претензій з боку потерпілої, апеляційний суд оцінює критично та вважає необгрунтованими, оскільки зі складеної 8.12.2020 секретарем судового засідання телефонограми у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_9 повідомила, що обвинуваченим ОСОБА_7 шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину не відшкодовано.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 14.09.2020 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4