Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000283 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 07 березня 2020 року) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити та призначене судом першої інстанції покарання пом`якшити, застосувавши ст.69 КК України та призначити покарання у межах 3 років позбавлення волі.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

Згідно ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено обчислювати з 04 серпня 2020 р.

Речові докази: транспортний засіб марки "ВАЗ 2105", 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 повернуто останньому.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений, не оскаржуючи винесений вирок щодо кваліфікації злочину за ч.2 ст.289 КК України, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання невідповідає тяжкості кримінального правопорушеня та особі обвинуваченого. Вважає, що при наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції був вправі застосувати положення ст.69 КК України. Зокрема вказує, що потерпілому жодної матеріальної шкоди не завдано. Також зазначає, що судом не взято до уваги його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, його позитивні характеристики з місця попереднього ув`язнення та місця проживання, сімейний стан.

За вироком суду, 07.03.2019 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, реалізовуючи раптово виниклий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, зайшов до подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де скориставшись незачиненими дверима автомобіля ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , проник до салону та за допомогою ключа, що був залишений у замку запалювання, привів у дію двигун та виїхав за межі господарства, з метою використання транспортного засобу для подальшого пересування, тим самим умисно, в супереч волі законного користувача ОСОБА_8 , незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду у розмірі 16 тис. 403 грн. 79 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, міркування прокурора щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.289 КК України є вірною та в поданій обвинуваченим апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі обвинуваченого порушується питання про необгрунтованість вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього положень ст.69 КК України при призначенні йому покарання за ч.2 ст.289 КК України, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, за змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обгрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається із вироку, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції було враховано за обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також за обставину, що обтяжує покарання, суд першої інстанції врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. До того ж, судом першої інстанції враховано позитивну характеристику за місцем проживання та місцем попереднього відбвання покарання. Крім того, судом враховано тяжкість вчиненого злочину, розмір заподіяної матеріальної шкоди потерпілому, повернення йому вказаного ТЗ, данні про особу винного, стан його здоров`я, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що злочин вчинено особою повторно після умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, обвинувачений в основу своїх апеляційних вимог покликається на всі ці вищезазначені обставини як на підставу застосування положень ст.69 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції всім цим обставинам дав належну оцінку та прийшов до вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності - у виді позбавлення волі, та із урахуванням заяви потерпілого, доводів захисника - на строк наближенй до мінімального, визначеного санкцією вказаної статті КК України, а саме 5 років.

Крім того, колегією суддів зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено інших доводів, які б ствердили про можливість застосування до нього положень ст.69 КК України.

А тому доводи обвинуваченого, які він покладає в основу зміни вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , було враховано всі необхідні для того обставини та призначено покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попереження вчинення ним нових злочинів, а тому доводи апеляційної скарги в частині призначеного покарання є необгрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у вироку невірно зазначено час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Відповідно до зміненого обвинувального акту, погодженого 26.06.2020 р. заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури (а.с.69, т.2), зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив - 07 березня 2020 року, а не 07 березня 2019 року, як зазначено у вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

ВирокРівненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000283 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 07 березня 2020 року) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Вважати датою вчинення даного кримінального правопорушення 07 березня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3