ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7612/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1815/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 3 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року більш м`яким.

Вказане рішення суд обґрунтував тим, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, оскільки на теперішній час в Україні існує тільки інститут помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Крім того суд вказав, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має конкретного визначеного обмеженого строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03.02.2020 року та ухвалити нову, якою повністю задовольнити вимоги клопотання ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційних вимог вказують на те, що на теперішній час українське законодавство не передбачає порядку та умов скорочення/перегляду терміну ув`язнення для позбавлених волі довічно, що є порушенням прав ОСОБА_7 за ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Посилаються і на те, що рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України (№ 2)» від 12.03.2019 року є нормою вищої дії ніж національне законодавство, а отже відповідно до ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів - учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.
Вважають, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України та ч. 3 ст. 74 КК України призначене ОСОБА_7 покарання має бути пом`якшено судом через невідповідність Рішенню Європейського суду з прав людини «Петухов проти України (№ 2)» від 12.03.2019 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги в овному обсязі та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає необхідним залишити апеляційні скарги засудженого та його захисника без задоволення зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Зі змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Необхідно врахувати, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має конкретного визначеного обмеженого строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Відповідно п. 108 Рішення ЄСПЛ
по справі «Петухов проти України (№ 2)»,
в своєї доповіді Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню (далі - КЗК) знову закликає органи влади України внести зміни до законодавства з метою забезпечення доступу до умовного (дострокового) звільнення для всіх засуджених до довічного позбавлення волі після аналізу загрози, яку вони становлять для суспільства, на підставі індивідуальної оцінки ризику. У зв`язку з цим також слід згадати 25-ту Загальну Доповідь КЗК.
Відповідно до п. 165 вказаного рішення ЄСПЛ, уряд визнав, що в Україні дійсно не існувало можливості умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі. Проте Україна не єдина країна Європи, яка обрала такий підхід. Правове регулювання цього питання було аналогічним в Ісландії, Литві, Мальті та Нідерландах.
Апеляційний суд розглядає кримінальні провадження в межах діючого законодавства та своєї компетенції , і не може підмінювати собою ні законодавчу ні виконавчу гілки влади, які відповідно до вказаного рішення ЄСПЛ повинні визначити умови та критерії можливості умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає рішення районного суду законним та обґрунтованим, яке було ухвалено з дотриманням справедливого балансу між інтересами суспільства і вимогами захисту приватних інтересів засудженого, та приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким через відсутність відповідних правових механізмів. Тому апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03.02.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання ним копії повного тексту судового рішення.

Головуючий -

Судді -