Провадження № 1кп/202/246/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0001100 від 09.07.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянин України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, розлучений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-14.02.2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , достовірно знав про те, що згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2011 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, стягуючи аліменти на користь ОСОБА_7 щомісяця, починаючи з 07.06.2011 року.
Однак, обвинувачений ОСОБА_5 , діючи умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положення яких «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», в період часу з 01.03.2019 року, тобто після притягнення до кримінальної відповідальності за учинення аналогічного злочину та до 31.07.2019 року, діючи умисно, злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду, коштів на утримання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 , у період часу з 01.03.2019 по 31.07.2019 року, не бажаючи сплачувати аліменти на дитину, являючись офіційно безробітнім, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не працевлаштовувався, до центру зайнятості не звертався, життям дитини не цікавився, але працює неофіційно та має тимчасові підробітки. Незважаючи на це, жодної матеріальної допомоги громадянці ОСОБА_7 не надавав та не надає.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 на неодноразові виклики Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, попередження про необхідність явки та надання державному виконавцю довідки з місця роботи, документів щодо підтвердження погашення заборгованості по аліментам та сплати поточних платежів не реагував, в результаті чого у обвинуваченого ОСОБА_5 , утворилась заборгованість по виплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що сукупно перевищує суму виплат за три місяці аліментних платежів, відповідно до отриманих доходів, а саме: 2019 рік: березень - 2448,25 грн., квітень - 2448,25 грн., травень - 2448,25 грн., червень - 2448,25 грн., липень - 2448,25 грн.
Загальна сума заборгованості в період з 01.03.2019 року до 31.07.2019 року становить 12 241 гривня 25 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 164 КК України визнав частково, пояснив суду, що ОСОБА_4 це його колишня дружина, від шлюбу з якою він має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення, ОСОБА_4 подала до суду на аліменти, оскільки він матеріально не забезпечував сина, однак навіть після цього обвинувачений не сплачував гроші за рішенням суду, хоча і працював неофіційно. Коли утворилась заборгованість, обвинуваченого було засуджено за ч.1 ст.164 КК України.
ОСОБА_5 пояснив, що аліменти та будь-яку іншу матеріальну допомогу на утримання сина не сплачував через відсутність роботи та грошей. Стверджує, що двічі неофіційно давав гроші безпосередньо дитині в руки, у сумі 1000 гривень та 500 гривень, куди дитина витрачала ці грошу йому невідомо. Обвинувачений не звертався до Державної виконавчої служби та не цікавився яким чином він може погасити заборгованість.
Обвинувачений суду пояснив, що він офіційно не працевлаштовувався, але постійно десь підробляв і мав дохід, в середньому 250 грн. на день
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 суду повідомила, що після розлучення з ОСОБА_5 , останній не сплачував грошові кошти на утримання їхнього сина, з 2010 до 2015 року їй давала гроші мати обвинуваченого, які потерпіла клала на картку та в подальшому надавала квитанції до Міністерства Юстиції України в Дніпропетровській області. Після 2015 року ОСОБА_5 декілька разів давав гроші сину в руки, той витрачав їх на цукерки. Із 14.02.2019 року, коли обвинуваченого було засуджено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.164 КК України, і до теперішнього часу будь-якої матеріальної допомоги від ОСОБА_5 не надходило.
Свідок ОСОБА_8 суду показала, що займає посаду державного виконавця та підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_5 має велику заборгованість у сумі 141 604 гривень. У липні 2019 року ОСОБА_5 викликали, але він не з`являвся.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується письмовими доказами наданими прокурором у судовому засіданні та дослідженими безпосередньо судом, а саме: заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року згідно якого з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконавчим листом від 22 червня 2011 року, викликами та попередженнями державного виконавця, довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню про стягнення аліментів з ОСОБА_5 та постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2011 року.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та призначено покарання з випробуванням.
Після постановлення зазначеного вище вироку і до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення нового злочину за ч.2 ст. 164 КК України, обвинувачений не зробив жодного платежу на утримання дитини, разом з тим, він стверджує, що не був достовірно обізнаний про необхідність утримання дитини, оскільки його до державного виконавця не викликали. Саме це було одною з підстав для скасування вироку судом апеляційної інстанції та направлення кримінального провадження на новий розгляд.
Суд апеляційної інстанції при скасуванні вироку послався на те, що судом при розгляді справи не встановлені всі елементи об`єктивної сторони злочину, який інкримінується обвинуваченому, а злісність ухилення від сплати аліментів, викликає обґрунтовані сумніви.
Вказівки суду апеляційної інстанції у вигляді висновків і мотивів, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, оскільки вони надані в межах компетенції та права суду вищого рівня.

Враховуючи обов`язковість вказівок суду апеляційної інстанції у вигляді висновків і мотивів, з яких скасовані судові рішення, а також положень ст. 22 КПК, щодо створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків суд з`ясував у обвинуваченого причини несплати аліментів після притягнення до кримінальної відповідальності та призначення покарання з випробуванням саме за ухилення від сплати аліментів, на що будь якої відповіді не отримав, що свідчить про відсутність поважних причин щодо несплати аліментів.

Суд вважає, що вироком суду від 14 лютого 2019 року, який набрав законної сили, встановлено факт злісного ухилення ОСОБА_5 від сплати коштів на утримання дитини, після постановлення вироку обвинувачений достовірно знав про покладений на нього обов`язок щодо сплати коштів встановлених рішенням суду на утримання дитини і за злісне ухилення від цього обов`язку відбував покарання з випробуванням.

Відповідальність за ч.2 ст. 164 КК України настає у разі вчинення тих самих діянь, особою, раніше судимою за такий злочин. Тому суд вважає, що в діях обвинуваченого наявні всі елементи об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину, будь яких сумнівів, що особа, яка відбуває покарання за такий самий злочин і маючи можливість працевлаштуватись, оскільки є працездатною особою, отримуючи доходи від роботи без офіційного працевлаштування продовжує ухилятись від сплати аліментів, робить це злісно, тому в діях обвинуваченого є ознаки кримінального правопорушення.

Суд допитав обвинуваченого, законного представника потерпілого, свідка та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, вважає що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
ОСОБА_5 повинен нести кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч .2 ст. 164 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд не вбачає.
З врахуванням наведених обставин справи, особи обвинуваченого, думки законного представника потерпілого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді обмеження волі, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде сприяти виправленню ОСОБА_5 та попередженню нових злочинів.

Керуючись ст. 367-374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року, та остаточно визначити до відбуття покарання у виді обмеження волі строком на два роки та один місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Вирок може бутиоскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1