Справа № 202/1714/15-к
Провадження № 1кп/202/37/2020
УХВАЛА
Іменем України

05 жовтня 2020 року м. Дніпро

суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
заявника потерпілого ОСОБА_4
представника заявника ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.
До суду надійшло клопотання ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що під час досудового слідства, в рамках кримінального провадження № 0000004 від 22.01.2014 року, на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.
Посилаючись на те, що він є власником вищевказаної квартири, заявник вважає, що не існує жодних правових підстав для обмеження його права власності, оскільки арешт було накладено необґрунтовано, а отже підлягає скасуванню.
Під час судового розгляду заявник ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 підтримали клопотання та просили його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор проти скасування арешту з вказаної квартири заперечував.
Обвинувачена та її захисник при розгляді даного клопотання поклалися на розсуд суду.
Суд, вивчивши клопотання, вислухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.
В ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000004 від 22.01.2014 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та заборонено будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.
Метою та завданням арешту відповідно до ст.170 КПК України було запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 22.01.2014 року за ч. 3 ст.190 КК України.
Тобто, як вбачається з матеріалів справи, вищевказана квартира є предметом злочину та речовим доказом у справі.
Заявник - ОСОБА_4 визнаний потерпілим по кримінальному провадженню № 0000004 від 22.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Однак, заявляючи клопотання про скасування арешту, заявник не надав жодних доказів на підтвердження того, що в подальшому у застосуванні арешту вказаної квартири відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, при цьому вказана квартира є предметом злочину. На даний час судовий розгляд не завершено з об`єктивних причин.
Так, згідно матеріалів кримінального провадження, в рамках якого було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно, 25.11.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчив нотаріус ОСОБА_9 . При цьому, нотаріусу, який посвідчував правочин було надано довідку з ЖЕП №50 про склад сім`ї на ім`я ОСОБА_8 , яка працівниками ЖЕП не видавалась та не підписувалась.
При зверненні ОСОБА_4 до КП «ЖЕП №50» ДМР, останньому стало відомо, що квартира, яку він купив, не приватизована та перебуває у власності територіальної громади м. Дніпропетровська.
Даний факт було внесено до ЄРДР за № 0000004 від 22.01.2014 року за ч. 3 ст.190 КК України.
Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що зазначена квартира була об`єктом кримінально-протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, в зв`язку з чим на неї може бути накладений арешт у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України.
Доводи відносно того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем даної квартири, також не можуть бути підставою для скасування арешту майна, оскільки згідно ч. 10 ст. 170 КПК України на майно добросовісного набувача може бути накладений арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.
За таких обставин суд вважає, що зняття арешту може ускладнити розгляд справи, станом на день розгляду клопотання не відпали підстави накладення арешту на вказану квартиру, яка є предметом злочину, тому клопотання задоволенню не підлягає.
Крім того, суд наголошує, що відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, що були надані суду, вирішується судом під час ухвалення рішення, яким закінчується кримінальне провадження, оскільки частиною 1 ст. 368 КПК України на суд, що ухвалює вирок, покладено обов`язок щодо вирішення питання долі арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 170-174, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду від 19 травня 2014 року, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1