Провадження № 11-сс/4808/266/20
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

апелянта ОСОБА_8 ,

представника володільця майна ОСОБА_9 ,

розглянувши в кримінальному провадженні № 0002228 за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.10.2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Івано-Франківського відділу поліції про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль Citroen C8. KW 04393, номер шасі НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , сертифікат відповідності, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , декларацію № WA401020/2020/005766, митну декларацію, договір купівлі продажу.

Суд мотивував ухвалу тим, що відповідно до ст. 170 ч. 3 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. 22 жовтня 2020 року постановою слідчого вищевказані речі визнано речовими доказами, так як вказані в клопотанні речі мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 оспорює ухвалу слідчого судді, вважає, що арешт накладено безпідставно. Стверджує, що власник майна ОСОБА_10 на даному етапі досудового розслідування бере участь у статусі третьої особи, а в кримінальному провадженні як потерпіла. З клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся не прокурор, а слідчий поліції, що суперечить вимогам ст. 64-2 ч. 2 КПК України. Визнання майна речовим доказом не може бути безумовною підставою для арешту майна. Слідчий суддя не обґрунтував, що стало підставою для висновків суду щодо можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження цього майна та документів саме власником майна та одночасно потерпілою в даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 . В мотивувальній частині ухвали слідчий суддя неодноразово ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визначає як володільців майна, але вони не мають жодної правової підстави на підтвердження права володіння автомобілем. Таким чином, слідчий суддя не повно з`ясував всі обставини, щодо кола осіб, які мають право на його повернення, що і перешкодило в ухваленні законного рішення. Вказані дозвільні документи необхідні для закінчення процедури реєстрації автомобіля, що є підставою для підтвердження права власності, необхідно повернути ОСОБА_10 вилучені під час проведення огляду місця події, залишивши в матеріалах справи завірені копії. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно відмовити та повернути власнику ОСОБА_10 .

В апеляційній інстанції:

- апелянт підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити;

- прокурор визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, просить її відхилити, ухвалу слідчого судді залишити без змін;

- представник володільця майна погодилась з позицією прокурора, просить ухвалу залишити без змін.

З`ясувавши обставини провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу апелянтки ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 370 КПК ухвала слідчого судді повинна бути законною, вмотивованою й обґрунтованою.

Оскаржена ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Висновок слідчого судді про наявність законних підстав для накладення арешту на зазначене майно, зокрема автомобіль, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, є обґрунтованим.

Такий висновок ґрунтується на вимогах ст. ст. 170-173 КПК України, згідно яких слідчий суддя за клопотанням слідчого вправі накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження на час досудового слідства та судового розгляду.

Як слідує із матеріалів провадження 22 жовтня 2020 року постановою слідчого вищевказані речі автомобіль та документи на нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, яке ведеться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України.

Всі наведені апелянтом апеляційні доводи не спростовують вказаного висновку слідчого судді.

Доводи апелянта про те, що цей автомобіль належить потерпілій ОСОБА_10 , не можуть бути підставою для скасування ухвали в силу ст. 170 ч. 3 КПК, яка надає можливість накладення арешту на майно будь-якої особи, якщо воно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, за даними провадження ОСОБА_10 на даний час не має юридичного права на вказаний автомобіль.

Накладення арешту на автомобіль є виправданим на початковій стадії досудового розслідування. Після з`ясування всіх обставин провадження доля вказаного майна має бути вирішена відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин на цей момент немає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

К е р у ю ч и с ь ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.10.2020 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5