Ухвала

іменем України
1 грудня 2020 року

м. Київ
справа №638/3385/18
провадження №51-5638ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_5
встановив:
За вирокомДзержинського районного суду м. Харкова від 1 червня 2020 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Северодонецька Луганської області та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Суд першої інстанції встановив, що 26 квітня 2017 року близько 14:00 у супермаркеті «Сільпо» на проспекті Л. Свободи, 30 у м. Харкові між клієнтами зазначеного супермаркету ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з одного боку та начальником відділу охорони ОСОБА_5 з другого боку виник конфлікт, під час якого останній намагався їх затримати. Перешкоджаючи виходу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 із супермаркету ОСОБА_5 із застосуванням фізичної сили умисно притиснув ОСОБА_6 у дверях супермаркету, внаслідок чого заподіяв їй тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року цей вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду й призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом положень ст. 75 КК, що, на думку прокурора, потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість. При цьому прокурор посилається на ту обставину, що апеляційним судом повною мірою не враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК відноситься до злочинів середньої тяжкості. Вважає, що апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення про залишення без змін вироку місцевого суду, в тому числі і щодо звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК оскільки таке звільнення, на його переконання, негативно вплине на кінцеву мету покарання, визначену ст. 65 КК, та не сприятиме виправленню ОСОБА_5 . Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції не дав вичерпних відповідей на всі доводи його апеляційної скарги, не мотивував належним чином своє рішення, та, як наслідок, безпідставно залишив цей вирок без змін.
Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як випливає із положень ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення загальних засад призначення покарання, а саме безпідставного звільнення засудженого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням не є переконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, районний суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення покарання ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі, та звільняючи його від відбування цього покарання з випробуванням, врахував конкретні обставини кримінального провадження. Так, суд виходив з того, що засуджений раніше не судимий, одружений, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває та впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою туди не звертався, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Окрім цього, суд першої інстанції врахував досудову доповідь Харківського районного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції по те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.
Також районний суд встановив відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов умотивованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але за умови здійснення за ним контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації, на підставі статей 75, 76 КК.
Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК не суперечить вимогам закону, а застосований захід кримінального примусу за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який їх уважно перевірив та дійшов висновку про їх безпідставність і залишив вирок місцевого суду без змін.
Погоджуючись із вказаним вироком суд апеляційної інстанції зважив на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, наявну в матеріалах провадження досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, а також відсутність у справі обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Зважаючи на ці обставини, які за законом мають правове значення при вирішенні питання про призначення покарання апеляційний суд умотивовано погодився з правильністю висновку суду першої інстанції у вироку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Таке рішення апеляційного суду не суперечить положенням статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає його меті, загальним засадам призначення покарання та є справедливим.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК та є належно обґрунтованою і вмотивованою, у ній наведені відповідні підстави з яких виходив цей суд при прийнятті такого рішення, та положення закону якими він керувався.
Касаційна скарга прокурора не містить доводів про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. 413 КПК, які можуть бути підставами для скасування оспорюваного судового рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
З огляду на викладене ця скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3