ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к
Номер провадження № 11-кп/819/1242/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 15 листопада 2020 року. Одночасно обвинуваченому визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 630 600 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що ОСОБА_7 перебуває під вартою без вироку суду вже більше п`яти років, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Крім того зазначає, що згідно з ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 визначено до 06 вересня 2019 року, поруч із цим дію запобіжного заходу обвинуваченому продовжено Жовтневим районним судом Миколаївської області лише 10 вересня 2019 року, тобто дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 06 вересня 2019 року переривалася та прокурор мав ставити питання про обрання, а не продовження дії запобіжного заходу. Таким чином ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2019 року, 04 листопада 2019 року та ухвала Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2019 року є незаконними.

Також, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведено існування ризиків передбачених КПК України, що є необхідними для застосування та продовження тривання під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживають його дружина та дитина, у разі застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, він має можливість працевлаштування. Крім того до суду надана довідка, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може перебувати в слідчому ізоляторі.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебувають матеріали кримінального провадження №0003470 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України.

10 вересня 2020 року прокурор в кримінальному провадженні звернуся до вказаного суду першої інстанції із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів (а.п.34-42).

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може покинути місце проживання та переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів чи вчинити інше кримінальне провадження.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. При цьому, при розгляді клопотання прокурора, судом перевірено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень. Згідно змісту апеляційної скарги, вказане питання стороною захисту не ставиться під сумнів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується за ч.4 ст.187 КК України, а саме у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із умисним вбивством; а також за п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України - умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

Вказані особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, крім того вказані кримінальні правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілої життя.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів проти власності, нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями наявними в матеріалах справи.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживають його дружина та дитина, а у разі застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, він має можливість працевлаштування, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки з огляду на зазначені обставини, зокрема репутацію обвинуваченого, вони не є беззаперечними стримуючими факторами, які могли б запобігти ризикам, що встановлені в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2019 року, 04 листопада 2019 року та ухвала Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2019 року є незаконними, оскільки на підставі ухвали Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, дія запобіжного заходу ОСОБА_7 переривалась, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені судові рішення не є предметом перегляду в зазначеному апеляційному провадженні.

Що стосується доводів захисника з приводу наявності довідка, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може перебувати в слідчому ізоляторі, то суд апеляційної інстанції їх до уваги не приймає, оскільки зазначений документ відсутній в матеріалах провадження. Будь-яких інших відомостей з приводу того, що ОСОБА_7 через стан здоров`я не може утримуватися під вартою матеріали провадження також не містять. З дослідженої в судовому засіданні Херсонського апеляційного суду медичної довідки вбачається, що стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний, медичних протипоказань щодо приймання участі у судових засіданнях останній не має.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів упередженості, затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинувачених на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4