Чортківський районний суд Тернопільської області Копія
УХВАЛА

06 жовтня 2020 року Справа № 5-4038к05

Номер провадження 1-в/608/51/2020

Колегія Чортківського районного суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Квятковської Л Й

суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
з участю секретаря ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

представника установи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові в режимі відео конференції клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2020 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У клопотанні захисник заявника ОСОБА_5 вказав, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 18 жовтня 2007 року на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, який вступив в силу 21 жовтня 2008 року, після розгляду справи ВСУ, на наданий час відбуває покарання в ДП Чортківській установі виконання покарань № 26. Просить звільнити його умовно-достроково або замінити його не відбуту частину покарання більш м`яким; визначити термін можливого перегляду покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись. Зазначеним вище вироком суду, він був засуджений до довічного позбавлення волі, на даний час відбувши 22 роки 7 місяців, призначеного покарання, вважає, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини відпали обґрунтовані підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань, так як це суперечить ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та ст. 28 Конституції України, тому звернувся до суду з даним клопотанням в порядку ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України. Крім того, зазначив, що його клопотання ґрунтується на ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини. Вимога реальної можливості дострокового звільнення є складовою норми, закріпленої у практиці Європейського суду (вказана справа «Вінтер та інші...», а також «Кафкаріс проти Кіпру», №21906/04, «Леже проти Франції», №19324/02; «Ласло Магьяр проти Угорщини», №73593/10, «Пєтухов проти України №2», №41216/13. В цих рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що коли внутрішнє законодавство не передбачає можливостей перегляду вироку засудженого до довічного позбавлення волі зі спливом визначеного законом часу, або його дострокового звільнення, довічне ув`язнення не відповідає статті 3 Конвенції. Зокрема, в Рішенні Великої Палати в справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (заяви №№ 66069/69, 130/10, 3896/10) від 9 липня 2013 року Європейський суд встановив, що покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не передбачає можливості звільнення засудженої особи після спливу певного, визначеного законом, часу - не відповідає меті кримінального покарання (спокутування вини, виправлення особи та її подальша ресоціалізація з метою повернення у суспільство) не надає жодних стимулів для виправлення, а відсутність законодавчого врегулювання терміну відбуття покарання, після якого засуджена особа набуває права клопотати про звільнення, рівно як і неможливість звільнення в разі тяжкої хвороби, чи інших поважних причин - є несумісними з вимогами статті 3 Конвенції.
У судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримують частково просять замінити на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років з підстав, наведених у ньому.

Представник установи не заперечує проти заявленого клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 заперечує щодо задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що нормами національного законодавства не передбачено право особи, засудженої до довічного позбавлення волі на звернення до суду з таким клопотанням. Просить відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Вислухавши засудженого, його захисника, представника установи, прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вироком колегії суддів апеляційного суду Херсонської області від 18 жовтня 2007 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Обухів Київської області, жителя міста Каховки Херсонської області, українця, громадянина України, не судимого на підставі ст. 55 КК України 1960 року, засуджено:

за ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 7, 12 КК України до довічного позбавлення волі; за ст. 187 ч. 4 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ст. 187 ч. 3 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України на 7 років позбавлення волі; за ст. 289 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ст. 206 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі; за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ст. 185 ч. 4 КК України на 6 років позбавлення волі; за ст. 185 ч. 5 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ст. 257 КК України на десять років позбавлення волі; за ст. 263 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ст. 357 ч. З КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

21 жовтня 2008 року колегія суддів Судової палати по кримінальних справах Верховного Суду України ухвалила: «Вирок апеляційного суду Херсонської області від 18 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 змінити. Скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 357 КК України, а справу в цій частині закрити у зв`язку з закінченням строків давності. Вважати ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 засудженими за сукупністю злочинів до покарання призначеного судом. В решті названий вирок залишити без зміни».

До вказаного клопотання долучена характеристика на ОСОБА_6 , затверджена начальником державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» - начальником арештного дому ОСОБА_11 , в якій вказується, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 з 03.12.2016 року відбуває міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі на секторі максимального рівня безпеки Чортківської установи виконання покарань (№26). У відповідності до рішення протоколу засідання комісії установи по постановці /знятті/ ув`язнених /засуджених/, які схильні до скоєння злочинів та інших правопорушень на оперативно-профілактичний облік від 05.12.2016 року № 22 наказу начальника Чортківської УВП (№26) від 06.12.2016 року № 74 поставлений на оперативно - профілактичний облік установи як особа, засуджена за бандитизм. За час відбування покарання на секторі максимального рівня безпеки засуджений ОСОБА_6 порушував вимоги режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не має. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Підтримує доброзичливі стосунки із співкамерниками. В ході проведення виховних бесід, поводить себе спокійно, бурхливих емоцій не висловлює. За характером спокійний, врівноважений, скритний. Соціально - корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов, отриманням посилок. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до державного майна та камерного інвентаря, дотримується вимог пожежної безпеки. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у програмах диференційованого-виховного впливу, а саме: «Правова освіта». Вину у скоєному злочині визнає частково. Відповідно до рішення протоколу від 09. 07. 2018 року № 15 засідання постійно - діючої комісії по застосуванні до засуджених, передбачених законодавством заохочувальних норм та встановлення адміністративного нагляду до засудженого ОСОБА_6 застосовано ч. 2 ст. 151-1 Кримінально - виконавчого кодексу України - переведення його з приміщення камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки для подальшого відбування покарання з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством.

Статтями 81, 82, 85, 87 Кримінального кодексу України визначені підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а кримінальним процесуальним законом, зокрема, ст. ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.Питання про умовно-дострокове звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання або ж заміни невідбутої частини покарання більш м`яким вирішується судом у кримінальному провадженні, що розпочинається з часу заявлення відповідного клопотання про вирішення такого питання.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.
Посилання засудженого на порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, є безпідставним.
Порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким; встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись, суд вважає неможливим, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні питань законодавчо не передбачено.
Крім того, в п. 109 цього ж рішення ЄС констатовано, що «.. якщо національне законодавство дає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його заміни, пом`якшення, звільнення чи про умовно-дострокове звільнення засудженого, цього буде достатньо, щоб задовольнити вимоги ст. 3 Конвенції.»
Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Порядок кримінального провадження, визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якого на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність, згідно яких кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати Кримінальному процесуальному кодексу України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить Кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми Кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення Кримінального процесуального кодексу України регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки, інше не може забезпечити її однакове застосування (абз. 2 п. п. 5.4 п .5).
Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, та прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки, при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності. Суд першої інстанції має право діяти в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом, керуючись приписами ст. 370 КПК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях покладає обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 81, 82, 85, 87 Кримінального кодексу України та ст.ст. 1, 2, 7, 370, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років відмовити.

Копії ухвали вручити прокурору та засудженому ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення, а для особи, яка тримається під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вірна
Ухвала набрала законної сили "___" ____________ 20___ року.
Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи №5-4038к05.
Головуючий суддя (підпис) ОСОБА_12

судді: (підписи) ОСОБА_1

ОСОБА_2

Головуючий суддя: ОСОБА_12