Справа № 523/1632/19
Провадження №1-кп/523/371/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0005025, внесене до ЄРДР 03.11.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тузли Татарбунарського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, зі середньою освітою, офіційно неодруженого й не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, у тому числі востаннє:

- 04.02.2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.ч.1, 2 ст.309, ч.1 ст.307, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, звільнився 11.02.2013 року за відбуттям строку покарання,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
02 листопада 2018 року, приблизно о 22:00 годині, підсудний ОСОБА_7 , знаходячись неподалік від будинку №14 по вул.Генерала Бочарова в м.Одесі та перебуваючи у викликаному вживанням наркотичних засобів стані, у ході словесного конфлікту з раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_8 , діючи з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, умисно завдав не менше трьох ударів розкладним ножем, який носив при собі, в область грудної клітини потерпілого, внаслідок чого спричинив тому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням правого шлуночка серця, яке супроводжувалось внутрішньою кровотечею й згідно з п.2.1.3 й) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя, а також два проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини зліва, які як кожне окремо, так і в сукупності спричинили короткочасний розлад здоров`я строком понад шість, але не більше як двадцять один день, і за цією ознакою за п.2.3.3 означених «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_8 не з`явився, надавши до суду декілька заяв щодо розгляду кримінального провадження без його участі, на підставі чого й з урахуванням позиції інших сторін, з метою дотримання розумності строків судового провадження, суд вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності зазначеного потерпілого.

Підсудний ОСОБА_7 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_7 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.1 ст.121 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.121 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, використання при цьому відповідного знаряддя ножа, кількість завданих ним у життєво важливі області людини ударів, що потягли наслідки у вигляді тяжкого і легких тілесних ушкоджень, та те, що скоєне ним кримінальне правопорушення характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпечності та відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя і здоров`я людини, а також судом враховується викладена у письмовій заяві з цього приводу позиція потерпілого ОСОБА_8 , його пробачення підсудного і відсутність до нього претензій будь-якого характеру, стан здоров`я підсудного і характеризуючі його особу дані на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради та в КУ «Міський психіатричний диспансер» не перебуває, страждає на хворобу внутрішніх органів, забезпечений місцем реєстрації в Одеській області й місцем проживання в м.Одесі, де за наданими стороною захисту відомостями характеризується позитивно, але офіційно неодружений і не працевлаштований, раніше неодноразово судимий та має непогашену й не зняту у встановленому законом порядку судимість, сукупність чого обумовлює висновок про схильність вказаного підсудного до протиправної поведінки, його суспільну небезпечність та про неможливість виправлення в умовах суспільства.

Втім, зважаючи на представлені сторонами провадження протилежні за змістом характеристики за місцем проживання підсудного ОСОБА_7 (зокрема, прокурором негативна, за підписом дільничного офіцера поліції; захисником позитивна, за підписом сусідів та з їх завіренням головою ОСББ), суд приймає до уваги саме надані стороною захисту відомості, оскільки складення характеристики саме сусідами (в даному випадку, - за підписом п`ятьох сусідів) уявляє більш об`єктивну, ніж дільничного офіцера поліції, оцінку поведінки підсудного за місцем його проживання та у побуті, а надання дільничним офіцером поліції характеристики у кримінальному провадженні до того ж, не входить до кола його повноважень за ст.23 Закону України «Про національну поліцію» та «Інструкцією з організації діяльності дільничних офіцерів поліції», затвердженої наказом МВС №650 від 28.07.2017 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.08.2017 року за №1041/30909.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_7 , як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а до обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, суд відносить вчинення останнім інкримінованого кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, та рецидив злочинів.

При цьому, суд у контексті правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), при оцінці такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, крім визнання підсудним ОСОБА_7 своєї провини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ураховує ще й намагання зазначеної особи відшкодувати завдані потерпілому ОСОБА_8 збитки та відсутність у останнього будь-яких претензій до підсудного.

Проте, доводи захисника ОСОБА_6 щодо доцільності призначення підсудному ОСОБА_7 покарання зі звільненням від відбування з випробуванням в порядку ст.75 КК України, з урахуванням лише пом`якшуючих покарання підсудного обставин, позиції потерпілого ОСОБА_8 з цього приводу та характеризуючих особу потерпілого даних (зокрема, негативної характеристики за підписом дільничного офіцера поліції, відомості стосовно попереднього притягнення його до кримінальної відповідальності та до відповідальності за адміністративні правопорушення), суд вважає необґрунтованими та такими, що виходять за визначені ч.1 ст.337 КПК України межі судового розгляду, а також не відповідають фактичним й встановленим в суді обставинам вчинення підсудним кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності та наслідків, даним про особу підсудного та наявності обтяжуючих покарання обставин.

Разом із тим, суд не приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_6 , в якості підтвердження її доводів, на практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 06.08.2020 року (справа №759/13520/18), щодо можливості застосування положень ст.75 КК України у випадку засудження особи, яка має непогашену судимість, оскільки в означеному судовому рішенні касаційної інстанції йшлося про перегляд вироку суду, який на час касаційного перегляду набрав законної сили та фактично був виконаний, а призначене у вироку покарання з випробуванням стосувалось особи, засудженої за ч.1 ст.289 КК України, тобто за кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, та при відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, суд вважає, що позиція потерпілого ОСОБА_8 щодо призначення підсудному ОСОБА_7 покарання без позбавлення волі, викладена у відповідних заявах, не має для суду вирішального значення при вирішенні питання з призначення виду і міри покарання у кримінальному провадженні та не може обмежувати суд у реалізації ним дискреційних повноважень, а також не є у даному випадку безумовною підставою для застосування до вказаного підсудного положень ст.75 КК України (аналогічна правова позиція за ідентичних обставинах кримінального провадження викладена у постанові ККС ВС від 22.12.2020 року по справі №756/6415/20, провадження №51-5097км20).

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_7 , комплексність яких обумовлюють суспільну небезпечність останнього і недоцільність його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про безпідставність застосування положень ст.75 цього Кодексу та про те, що виправлення зазначеного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, встановленого санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 337, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно з ч.5 ст.72, ст.63 КК України, строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання та з часу поміщення вказаної особи для відбуття покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», зарахувавши йому в строк покарання час попереднього ув`язнення в період з 03.11.2018 до 21.05.2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виконання вироку в частині взяття під варту засудженого ОСОБА_7 та його поміщення до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після набрання вироком законної сили, покласти на Суворовський ВП в М.Одесі ГУНП в Одеській області.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні два змиви речовини бурого кольору на ватних тампонах, чоловічі джинси світло-синього кольору зі слідами речовини темно-коричневого (бурого) кольору та з ременем чорного кольору, шорти чоловічі темно-синього кольору зі смугами білого кольору та зі слідами речовини бурого кольору, чоловічі кросівки з синіми вставками та плямами світло-червоного кольору, спортивну куртку червоного кольору із застібкою у вигляді «блискавки» та написами іноземною мовою, кофту жовтого кольору за написом на передній частині та нашаруванням речовини бурого кольору на правому рукаві, джинси блакитного кольору з плямами речовини бурого кольору та ременем чорного кольору, запальничку білого кольору, кросівки бежевого кольору на шнурках, листя та грунт зі слідами речовини бурого кольору, ніж зі слідами речовини бурого кольору, зразки змивів з долонних поверхонь рук та зразки зрізів нігтьових пластин за пальців рук ОСОБА_7 , які перебувають на зберіганні в камері схову Суворовського ВП ГУНП в Одеській області (квитанція №19 від 25.01.2019 року), знищити.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_7 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1