Справа № 742/1170/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/423/20
Категорія - ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, м. Олександрівськ, Артемівського району, м. Луганськ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого ПТМП «П.Г.Внєштранс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року визнано винуватими та призначено покарання:

ОСОБА_7

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна;

- за ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту фактичного затримання після приведення вироку до виконання.

Визначено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2019 по 25.09. 2019 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_6

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту фактичного затримання після приведення вироку до виконання.

Визначено зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2019 по 06.06.2019 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , солідарно на користь держави 3140 грн. 00 копійок в рахунок витрат понесених на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.02.2019 року, у вечірній час, точного часу не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном та особистого збагачення, прибули до господарства, розташованого за адресою: м. Прилуки, вул. Соборна, буд. № 182, маючи прямий умисел та корисливий мотив, перелізли через паркан господарства та через незамкнені двері проникли в житловий будинок, застосовуючи фізичне насильство у вигляді ударів руками та ногами в область голови та тулуба потерпілого, здійснили напад на громадянина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході чого нанесли останньому численні удари руками та ногами в область тулуба та голови, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа з синцем на спинці носа, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також погрожуючи фізичною розправою канцелярським ножем, який демонстрували потерпілому та приставляли до шиї, заволоділи його особистими речами, а саме мобільним телефоном марки «Naomi», ноутбуком марки Samsung модель R-60+ з зарядним пристроєм, тюнером супутникового телебачення марки «Євроскай» з пультом, телевізійним тюнером Т2 та модемом до комп`ютера марки «Sprint» після чого, утримуючи при собі викрадене, продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння майном потерпілого, застосовуючи погрози фізичного насильства до ОСОБА_12 , які останній в силу отриманих тілесних ушкоджень сприймав як реальні за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з метою позбавлення волі потерпілого відвели його проти його волі до будинку за місцем проживання ОСОБА_7 до АДРЕСА_3 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство у вигляді ударів руками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_12 , та з погрозами застосування такого насильства в подальшому, в ніч на 08.02.2019 (точний час не встановлено) кинули потерпілого в погріб даного будинку, де тримали проти його волі до близько 17:00 09.02.2019 року, застосовуючи періодично до потерпілого фізичну силу у вигляді ударів руками та ногами в область тулуба.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачені та їх адвокат ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять вирок місцевого суду щодо обох обвинувачених у частині засудження їх за ч. 3 ст. 187 КК України скасувати та закрити провадження по справі у цій частині у зв`язку з відсутністю достатніх доказів їх винуватості, а в частині засудження за ч. 2 ст. 146 КК України просять вирок змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що судом невірно встановлено фактичні обставини, пославшись при цьому лише на показання потерпілого, які місять протиріччя і змінювалися ним у ході судового розгляду. Зазначає, що до будинку потерпілого вони із ОСОБА_13 прийшли на прохання останнього щоб вирішити питання його боргу перед ОСОБА_14 , перед яким ОСОБА_13 поручився за ОСОБА_15 . На ґрунті з`ясування таких обставин, між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_13 наніс потерпілому удар, він припинив такі його дії. Більше ударів ніхто не наносив. ОСОБА_15 сам запропонував під заставу боргу віддати ноутбук і якісь речі до телевізора, сам склав речі у пакет. Після цього вони всі разом пішли до ОСОБА_13 додому, де розпивали спиртні напої, а потім ОСОБА_13 сказав ОСОБА_15 залізти у погріб, хвилин через 15, після того як ОСОБА_13 пішов спати, він випустив ОСОБА_15 з погреба і вони пішли спати по різним кімнатам. Наступного дня ОСОБА_15 пішов додому, при цьому забравши із пакета якусь приставку до телевізора, що, на його переконання, вказує на те, що він сам розпоряджався своїми речами. Тому вважає, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 КК України не доведена, на його причетність до цього злочину не вказав жоден зі свідків. А покарання за ст. 146 КК України вважає надто суворим.

Обґрунтування апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_7 є аналогічними з посиланням на недоведеність вини у вчиненні розбою, пояснюючи такі свої дії вимаганням боргу перед ОСОБА_14 , не заперечуючи того, що наніс удар потерпілому, однак заперечує застосування канцелярського ножа як зброї, зазначає, що ОСОБА_15 сам запропонував забрати ноутбук та інші речі як заставу боргу, оскільки у нього не було грошей, добровільно склав ці речі у пакет. Після цього вони пішли до нього додому, де після розпиття спиртних напоїв вони знову посварилися і він, вирішивши полякати ОСОБА_15 , сказав залізти у погріб, де він побув хвили 15, після чого вийшов. Вважає, що саме через неприязні стосунки ОСОБА_15 оговорив їх із ОСОБА_16 , але він вибачився перед потерпілим і вони помирилися.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник обвинувачених ОСОБА_8 вказує, що обвинувачення, пред`явлене його підзахисним ґрунтується на показаннях потерпілого, які змінювалися в ході досудового розслідування та судового розгляду і щодо дати подій і щодо тілесних ушкоджень, коли стверджував, що його били обидва обвинувачені, що спростовується висновком судово-медичної експертизи. І щодо речей, спочатку стверджував, що обвинувачені забрали їх, а потім повідомив, що сам віддав речі у рахунок застави за борг. Також вказує, що стороною обвинувачення не було відкрито речових доказів стороні захисту та не надано жодних доказів, що власником речових доказів є потерпілий.

Таким чином, вважає, що суду не було надано достатніх доказів на підтвердження обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, а покарання, призначене за ч. 2 ст. 146 КК України вважає надто суворим, оскільки не враховано повне визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду як першої так і апеляційної інстанцій обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину у вчиненні розбійного нападу не визнали, не заперечуючи того факту, що дійсно прийшли додому до потерпілого, однак не мали умислу не на заволодіння його речами не завдати тілесних ушкоджень, пояснюючи виниклий конфлікт вимогою ОСОБА_7 . ОСОБА_15 повернути борг ОСОБА_14 , перед яким він за нього поручився.

Попри невизнання вини обвинуваченими, вина їх підтверджується рядом зібраних у кримінальному провадженні доказів, якими в повній мірі спростовуються показання щодо відсутності в діях протиправності.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_16 та ОСОБА_13 прийшли до нього у будинок і почали вимагати неіснуючий перед «циганом» борг у 2000 грн., на що він відповів, що боргу ніякого не має. Тоді вони почали наносити йому удари, продовжували вимагати борг, погрожуючи канцелярським ножем, який ОСОБА_13 приставив йому до шиї та продовжував наносити удари, від чого в нього пішла кров з носа. Після цього він умився та на кухні продовжили вимагати гроші, від удару, кровотеча відновилася. Після цього вони почали забирати в рахунок боргу його речі (ноутбук, телефон, супутниковий тюнер, модем), які склали у пакет та сказали йому нести речі додому до ОСОБА_13 . Також намагалися у рахунок боргу забрати пральну машину, яку відключили і перенесли із ванної до кімнати, але за відсутності машини, залишили. У будинку ОСОБА_17 йому продовжили наносити удари та вимагати гроші, після чого помістили у погріб, а люк прикрили диваном, щоб не міг вийти звідти, де тримали добу. Після цього випустили із погреба та сказали, що пустять додому коли стемніє на вулиці. Після того, як його випустили з погреба, він розмовляв телефоном зі своєю колишньою дружиною.

Такі показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_18 , колишньою дружиною потерпілого, яка суду першої інстанції пояснила, що увечері та зранку того дня телефонувала колишньому чоловікові, але телефон його не відповідав, потім з нею на зв`язок вийшов ОСОБА_19 , у розмові пропонував їй «безкоштовну робочу силу» у вигляді її колишнього чоловіка, після чого вона попросила передати йому слухавку і розуміла, що з ним щось відбувається, оскільки голос був стурбований, а пізніше дізналася, що його тримали у підвалі та били.

Також із показами у суді першої інстанції свідка ОСОБА_20 , матері потерпілого, стосовно виявлення нею у будинку сина, після неодноразових намагань йому додзвонитися, розкиданих речей, крові на підлозі, відімкненої пральної машини посеред кімнати.

Такі показання стосовно місця подій узгоджуються із протоколом огляду місця події від 09.02.2019 року з додатками відповідно до якого, здійснено огляд будинку за адресою: АДРЕСА_4 , в якому проживає ОСОБА_10 , в ході якого у кухні на підлозі були виявлені сліди темно-червоного кольору, серед кімнати знаходиться пральна машина. (том 1, а.п. 169-174).

Протоколом огляду місця події від 09.02.2019 року відповідно до якого, в ході огляду будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_7 було виявлено отвір в підлозі розміром 50-60 см, який є входом в підвальне приміщення, яке являє собою заглиблення, розміром близько 60 см, шириною 1 м та довжиною 1,5 м (том 1, а.п. 107-110).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 09.02.2019 року останній добровільно видав слідчому Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_21 належні ОСОБА_10 речі, а саме: ноутбук марки Samsung модель R-60+ із зарядним пристроєм, тюнером супутникового телебачення марки з пультом, та модемом до компьютера марки «Sprint» (том 1, а.п. 111).

Заявою ОСОБА_22 від 10.02.2019 року, відповідно до якої останній видав слідчому Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_23 мобільний телефон марки «Наомі», який останньому передав його знайомий на ім`я ОСОБА_24 у рахунок боргу (том 1, а.п. 119); протоколом його добровільної видачі (том 1, а.п. 120) та протоколами пред`явлення речей для впізнання від 11.02.2019 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_10 впізнав належні йому речі, вилучені у ОСОБА_25 та виданий ОСОБА_22 мобільний телефон марки Nomi i505 (том 1, а.п. 121-123).

Показання потерпілого у повній мірі узгоджуються із протоколами проведення слідчих експериментів від 10.02.2019 року та 04.04.2019 року, в ході яких він у деталях показав за місцем свого проживання, як обвинувачені заходили до його будинку; в якому місті наносили тілесні ушкодження, вказав місця на підлозі в кімнаті та кухні, на яких маються плями бурого кольору; місце знаходження канцелярського ножа, яким йому погрожували та який було вилучено; де знаходилися речі, якими заволоділи обвинувачені. Після чого за місцем проживання ОСОБА_25 потерпілий вказав місце, де обвинувачені продовжували його тримати та бити, а також вказав місце розташування погреба, в якому його тримали (том 1, а.п. 65-67, 165-167).

Таким чином, посилання апелянтів на протиріччя у показаннях потерпілого, є необґрунтованими, оскільки останній як в ході слідчих експериментів, так і суді давав послідовні та незмінні показання, які у певній мірі узгоджуються і з показаннями самих обвинувачених як у суді, так і під час проведення слідчого експерименту від 11.02.2019 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який показав, яким чином він заходив до будинку ОСОБА_10 , вказав, де знаходився потерпілий, а саме в дальній кімнаті за місцем його проживання; в якому місті наносив останньому тілесні ушкодження, а саме в дальній кімнаті, де перебував потерпілий (том 1, а.п. 156-158).

Отримані тілесні ушкодження потерпілим підтверджуються висновком експерта № 47 від 12.02.2019 року, яким встановлено, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носа з синцем на спинці носа, по одному синцю на обох плечах, синець на лівому передпліччі та садно на правій кисті, які могли утворитися в результаті дії тупих предметів. Їх морфологічні властивості, локалізація та ступінь загоєння вказують на те, що вони могли утворитися за 4-5 діб до проведення судово-медичної експертизи, що не суперечить можливості їх утворення 07-08.02.2019 року. Отримані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та такі, що не потягли такого (том 1, а.п. 104-106).

Висновком експерта № 286 від 24.05.2019 року встановлено, що на поверхні канцелярського ножа, вилученого 10.02.2019 року під час слідчого експерименту, виявлено два сліди, залишені середнім пальцем правої руки та слід залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 (том 2, а.п. 47-61).

Позиція обвинувачених щодо відсутності попередньої змови на вчинення протиправних дій щодо потерпілого та виникнення конфлікту саме між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 і як наслідок, добровільна видача ним речей в рахунок погашення боргу, є безпідставною, суперечить встановленим обставинам подій та є вочевидь непропорційною між вжитими заходами і досягнутим результатом. Так, судом встановлено спільність та злагодженість дій обвинувачених, які разом проникли до будинку потерпілого, заподіяли йому тілесні ушкодження та заволоділи майном.

Таким чином, посилання апелянтів на недоведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України є необґрунтованими та знайшли оцінку суду першої інстанції, який, з огляду на положення п. 12 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачені висловили вимогу передати майно негайно, застосовуючи при цьому насильство та погрозу такого насильства.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши всі докази у кримінальному провадженні у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про належність та допустимість таких, в тому числі і речових доказів, на які апелянти посилаються як на недопустимі через порушення їх відкриття, що не заслуговує на увагу, оскільки в ході досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_7 добровільно видано працівникам поліції речі, якими він заволодів у гр. ОСОБА_10 (том 1, а.п. 111), дані речі постановою слідчого від 10.02.2019 року визнані речовими доказами (том 1, а.п. 194) та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_10 (том 1, а.п. 125), що не потребує додаткового відкриття їх по закінченню досудового розслідування, оскільки про їх наявність стороні захисту було відомо і їх доля вирішена у вироку суду, шляхом залишення у володінні потерпілого.

Також, є безпідставними доводи апеляційних скарг щодо відсутності умислу у обвинуваченого на заволодіння чужим майном, оскільки потерпілий в суді першої інстанції пояснив, що після того, як обвинувачені зайшли до нього у будинок вони відразу почали вимагати повергнення боргу. Крім того, самі обвинувачені в судових засіданнях пояснювали, що вони йшли до будинку потерпілого з приводу отримання матеріальних благ у вигляді боргу.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Судом першої інстанції дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 та ч. 2 ст. 146 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в житло; та незаконному позбавленню волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, відповідно.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченим, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та середньої тяжкості, суспільну небезпеку вчиненого, відомості про особи винуватих, які раніше не судимі, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, обидва мають постійні місця проживання, працевлаштовані, обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України (старший солдат в/ч НОМЕР_1 ).

Враховано судом і визнання обвинуваченими вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України, що визнано пом`якшуючою обставиною та відсутність обтяжуючих обставин, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання в межах санкцій частин статей, за якими вони обвинувачуються та остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що і на переконання колегії суддів стане необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на що, вимоги апелянтів щодо пом`якшення покарання за ч. 2 ст. 146 КК України не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4