Номер провадження: 11-сс/813/11/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000922, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2020,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта застосовано запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши підозрюваного не залишати приміщення домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 , в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби, строком до 08.02.2021 року, в межах строків досудового розслідування, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Певек, Чаунського району, Магаданської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого таксистом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000922, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2020.
Рішення слідчого судді мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків, однак прокурором не доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, зазначених у клопотанні.

Слідчий суддя, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким останній мешкає разом зі своєю сім`єю, свою провину в у даному кримінальному проваджені визнає, згідно долучених захисником письмових характеристик відносно підозрюваного (від сусідів, знайомих, за місцем виховання, праці, проходження служби), останній характеризується позитивно, згідно медичної документації, останній має проблеми зі здоров`ям, прийшов до висновків, що забезпечити досягнення відповідних завдань застосування відповідної міри запобіжного заходу, можливо шляхом застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту, з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строком до 25.12.2020, визначивши розмір застави в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) гривень.
18.12.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, вчинені за попередньою змовою групою осіб; незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи особи яка їх подала.
Не погодившись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, погодженого прокурором, та продовжити в межах строку проведення досудового розслідування строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , тобто до 08.02.2021.

Вказує, що слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 не взято до уваги тяжкість інкримінованого останньому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що не зменшились, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисниці, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому не перевіряється апеляційним судом.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Крім того, відповідно до правової позиції в справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати ризики, передбаченні п. п. 1, 3 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме: можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків.

На даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрювався у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи в сукупності обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, апеляційний суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_8 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вжити незаконних заходів впливу на свідків у даному кримінального провадження, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі злочини.

Апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора щодо існування у даному кримінальному проваджені ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що в матеріалах, долучених до клопотання, відсутні відомості на підтвердження існування вказаного ризику, та прокурор в судовому засіданні не підтвердив відповідними доказами наявність обставин, які б могли свідчити про можливість підозрюваного ОСОБА_8 продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язанні з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Разом з цим, слідчим суддею під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були встановленні наступні обставини: має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утримані двох неповнолітніх дітей, не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким останній мешкає разом зі своєю сім`єю, свою провину в у даному кримінальному проваджені визнає, згідно долучених захисником письмових характеристик відносно підозрюваного (від сусідів, знайомих, за місцем виховання, праці, проходження служби), останній характеризується позитивно, згідно медичної документації, останній має проблеми зі здоров`ям.

Вказані обставини були враховані слідчим суддею при винесенні свого рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із заборонною залишати місце проживання в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвили наступної доби, та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частинні апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що у нього відсутні будь-які відомості про порушення підозрюваним обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді, впродовж його перебування під домашнім арештом. Вищевикладені обставини на переконання апеляційного суду свідчать про те, що застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даний час досудового розслідування спроможний забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінальних правопорушень дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування саме такого запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Прокурором не надано жодного доказу щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскарженого судового рішення та необхідності застосування більш суворого запобіжного заходу.

Висновки апеляційного суду.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які підтверджують доводи апеляційної скарги та могли би бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури

ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000922, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2020, залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4