Ухвала
іменем України

1 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 646/6362/15-к
провадження № 51-1108км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
Встановлені обставини
За вирокомЧервонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю складу злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 171, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК.
Вирішено питання речових доказів у провадженні.
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 8 лютого 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги прокурора, а вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.

Верховний Суд постановою від 11 червня 2018 року задовольнив касаційну скаргу прокурора, скасував ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 8 лютого

2017 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року залишено без змін вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , а апеляційну скарг прокурора без задоволення.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу цього суду

і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, прокурор у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК.
У касаційній скарзі прокурор посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам кримінального провадження,

що відповідно до статей 433, 438 КПК не є підставою для перегляду судового рішення судом касаційної інстанції.
Також, як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду, прокурор посилається на п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК (судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання), проте не наводить жодних обґрунтувань на підтвердження таких порушень. Крім того, у касаційній скарзі відсутні посилання на те, які ж заходи не були вжиті апеляційним судом для забезпечення явки в судове засідання потерпілих і свідків та які клопотання з цього приводу були заявлені прокурором на виконання положень ст. 22 КПК.

Формальними є посилання прокурора на недотримання апеляційним судом вимог

ст. 419 КПК, оскільки касаційна скарга не містить грунтовних мотивів та аргументації вказаних порушень.
Крім того, прокурор не вказав, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або

з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), усупереч вимогам ч. 3

ст. 404 КПК відмовив суд апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених

в апеляційній скарзі прокурора,з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3