Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/233/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.2-5 (117 ч.2-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000193 від 23 січня 2019 року за обвинуваченям ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 29 січня 2021 року суд першої інстанції, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, тобто до 19 березня 2021 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно неповнолітньої, тяжкість передбаченого законом покарання, сімейний стан обвинуваченого, який є неодруженим, дітей не має, інші відомості про його соціальні зв`язки, зокрема те, що він проживає з бабусею, яка є свідком сторони захисту, у її будинку, стверджує, що періодично проживає у матері за іншою адресою, офіційно не працевлаштований. Свідки у справі ще не допитані.

На даний час у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків і потерпілу.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши, що час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також, відсутність у матеріалах справи даних про появу нових обставин, які свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів прийшла до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів. Ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не подала суду доказів про появу нових обставин, які не були враховані судом при обранні запобіжного заходу тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що на його переконання ухвала винесена безпідставно з наступних підстав.

Так, судовий розгляд вищезазначеного кримінального провадження триває 23 місяці.

За час розгляду кримінального провадження не допитано у судовому засіданні свідків та потерпілу з незрозумілих підстав, сторона обвинувачення не може забезпечити явку у судове засідання свідків.

У своєму клопотанні прокурор не наводить реальної підстави для продовження дії запобіжного заходу у розумінні ст.177 КПК України. Текст клопотання такий же, який був і попередній. Наведено тільки припущення прокурора про те, що може відбутись на його особисту суб`єктивну думку.

Водночас захисник зазначає, що обвинувачений перебуває у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» з діагнозом розумова відсталість. Він в силу діагнозу не розуміє за що його утримують в умовах слідчого ізолятора. Ним, як захисником, було заявлено клопотання про проведення обвинуваченому комплексної судово - психіатричної медичної експертизи, проте суд відмовлив у її проведенні.

Крім того, захисник зазначає, що у матеріалах кримінального провадження немає жодного доказу причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину за ст. 152 КК України. Немає жодного експертного висновку про наявність біологічного матеріалу ОСОБА_8 на тілі або одязі потерпілої.

Суд зазначає в ухвалі про те, що свідки у справі не допитані, але не зазначає, що це відбулось з вини суду та сторони обвинувачення.

З наведених вище підстав захисник вважає, що ухвала щодо продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 повинна бути скасована.

Заслухавши суддю доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали, надані судом першої інстанції та, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене у ЄРДР за №0000193 від 23 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою належним чином мотивувавши своє рішення, з таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, колегією суддів визнається доведеними ризики того, що обвинувачений може, тобто ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та не зникли.

При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення злочину, який поставлено у провину обвинуваченому, а також те, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжким, умисним, вчинений відносно неповнолітньої особи.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що розгляд кримінального провадження довго триває в суді першої інстанції, то вказана обставина не є визначеною законом підставою для скасування вказаного судового рішення, та не вказує на можливість застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт, оскільки не спростовує висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Посилання захисника на відсутність доказів вини ОСОБА_8 у висунутому обвинуваченні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4