Справа № 212/1817/20
У Х В А Л А

25 січня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.3, 186 ч. 2 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження, у якому стосовно обвинувачених під час досудового розслідування обрано запобіжний захід тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходячись на волі зможуть ухилитися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також є ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти продовження строку тримання його під вартою, повідомив, що він вже тривалий час утримується під вартою, і тому відсутні будь-які ризики, на які посилається прокурор.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заперечив проти продовження строку тримання під вартою, зазначив, що ризики, на які вказує прокурор, ним не обґрунтовані, не зазначені докази на підтвердження зазначених прокурором ризиків, посилання прокурора на системність вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень є безпідставним, у справі проведено майже усі процесуальні дії, а тому вважати, що його підзахисний зможе вплинути на свідків, потерпілих або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженні немає підстав. ОСОБА_5 має постійне місце проживання в м. Кривому Розі, за яким йому може бути обрано домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав, що на теперішній час відсутні ризики, на які посилається прокурор, зазначив про те, що у нього наявні соціальні зв`язки, тоді як перебуваючи під вартою він позбавлений можливості працевлаштуватися.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 підтримав думку підзахисного, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на недоведеність прокурором зазначених ризиків, відсутність підстав вважати, що його підзахисний буде переховуватися від суду та впливати на учасників справи, наголосив на тому, що ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, а саме проживав разом із матір`ю, усі доводи прокурора щодо наявності ризиків ґрунтуються на припущеннях.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року обвинуваченим продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою по 04 лютого 2021 року включно.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судовий розгляд справи відкладений на 09 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених суд враховує дані про особу обвинувачених, а саме обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, має зареєстроване місце проживання, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, не має зареєстрованого місця проживання у м. Кривому Розі.
Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і осіб, які обвинувачуються у їх вчиненні, а також те, що ці злочини віднесено згідно статті 12 КК України до тяжких злочинів, а саме ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, ч.1 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 60 днів.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, зокрема наявності у них постійного місця проживання у м. Кривому Розі, проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю, хоча і мають місце, але не можуть бути вирішальними при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням наведених вище даних про обвинувачених, які не працевлаштовані, раніше судимі за умисні корисливі злочини проти власності, у ОСОБА_5 відсутнє зареєстроване місце проживання у м. Кривому Розі, ОСОБА_4 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, а тому суд вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не наведені.
Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, судове слідство не закінчено, зокрема не допитано усіх свідків обвинувачення, потерпілих, не оглянуті речові докази за клопотанням сторони захисту, а також прокурором заявлено про зміну обвинувачення, стороною захисту заявлено клопотання про виклик свідка захисту. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст. 199, 331 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 331, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 25 березня 2021 року включно.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 25 березня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1