УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/8162/15-к

Провадження №: 1-кс/755/4313/20

"28" вересня 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , особа, що подала скаргу ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність органу досудового розслідування, прокуратури у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які кожен із них зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність органу досудового розслідування, прокуратури у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які кожен із них зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження його клопотань, що були подані, у т.ч. в порядку ст. 220 КПК України, останні, у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, ними не розглянуто.

Також у скарзі у т.ч. порушується питання про зобов`язання порушити кримінальне провадження відносно органу досудового розслідування та його посадових осіб за «зловживання службовим, посадовим становищем, підробкою документів та іншими злочинами» (1) та здійснення стягнення з органу досудового розслідування його СВ та Київської місцевої прокуратури № 4 на користь ОСОБА_4 шкоду в сумі 500 000 грн. за порушення прав, свобод та інтересів у ході розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652.

Позиція сторін

Особа, що подала скаргу та її представник в судовому засіданні скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній передумов.

Інші сторони у судове засідання будучи повідомленими про нього, згідно положень ст. 135 КПК України, не прибули, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єктів оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті.

Встановлені обставини

У провадженні Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0012652, яке розслідується за зверненням особи, котра подала скаргу.

Розслідування забезпечується інспектором відділу дізнання ОСОБА_5 .

Процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні здійснює Київська місцева прокуратура № 4, зокрема прокурор ОСОБА_6 .

Також, з`ясовано, що у наведеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було подано до (1) УП 4 клопотання від 03.06.20, 18.06.20, 19.08.20, 07.09.20 про проведення слідчих дій та витребування матеріалів та щодо учинення процесуальних дій визначених ст. 221 КПК та (2) тотожного роду клопотання, що і від 03.06.20 та 18.06.20 УП, ним же було подано до прокуратури.

Дані про розгляд цих звернень, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

З відповіді УП від 21.07.20 на звернення за вх. № Р-2929, Р-3161, Р-3238 слідує, що розгляд указаних клопотань ОСОБА_4 у порядку ст. 220 КПК не забезпечено, так як провадження передано до прокуратури для визначення підслідності у розрізі набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018 № 2617-VIII.

З відповіді прокуратури м. Києва від 29.07.20 убачається, що звернення ОСОБА_4 щодо стану досудового розслідування, відсторонення слідчого, а також інших питань, яке надійшло з Офісу Генерального прокурора направлено для розгляду до КМП № 4.

Установлено судом і те, що у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0012652 ОСОБА_4 було подано до УП скаргу від 30.07.20 щодо проведення службового розслідування щодо навмисного не розслідування цього кримінального провадження та притягнення винних осіб до відповідальності, тим самим з`ясовано, що заяву про вчинення кримінального правопорушення відповідно до ст. 214 КПК автором даної скарги не подавалося щодо питань викладених у скарзі від 30.07.20, що подана у конкретному кримінальному провадженні.

З`ясовано факт направлення до прокуратури адвокатського запиту від 30.07.20 у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0012652 щодо стану його розслідування та наведення причин, котрі обумовлюють таку його надмірну тривалість та який згідно листа прокуратури без дати перенаправлено для розгляду до УП, котре 13.08.20 та 19.08.20 поінформувало заявника листом про стан розслідування провадження, ПІБ дізнавача та прокурора.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розподіл функцій між державними органами і посадовими особами як елемент системи стримувань і противаг є фундаментальним принципом демократичної організації держави.

Однією з форм вираження цього принципу у кримінальному судочинстві є змагальність і диспозитивність як загальні засади кримінального провадження. Згідно зі статтею 22 КПК України змагальність передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими зазначеним Кодексом. У цій же статті закріплено заборону покладення у кримінальному провадженні функцій державного обвинувачення, захисту та судового розгляду на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Диспозитивність відповідно до положень статті 26 КПК України полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, як і суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноважень зазначеним Кодексом.

Того, що у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України,зокрема статті 36, 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України № 1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора у формі нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення прокурора про закриття кримінального провадження.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

У розумінні статті 303 КПК України нездійснення процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, може вважатися протиправною бездіяльністю й оскаржуватися до суду лише у випадках, коли законний обов`язок службової особи щодо їх вчинення є безальтернативним і не передбачає дискреції як можливості вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки.

Порядок розгляду клопотань під час досудового розслідування врегульовано статтею 220 КПК України. Відповідно до цієї статті у редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 314-VII від 23.05.2013, № 2548-VIII від 18.09.2018 (стосується звернень поданих у червні 2020 року) клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно статті 220 КПК у редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 314-VII від 23.05.2013, № 2548-VIII від 18.09.2018, № 720-IX від 17.06.2020 (стосується звернень поданих після 01 липня 2020 року) клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

При цьому, у цьому разі бездіяльність як предмет судового оскарження має місце тоді, коли в установлений статтею 220 КПК України термін слідчий, дізнавач, прокурор не виконує дій, визначених цією статтею як обов`язкові, - не повідомляє особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2019 в провадженні № 11-945сап18).

У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження, як 1, так і 2 було отримано клопотання особи, яка подала скаргу, однак, на цей час, у особи, що подала скаргу відомості про результати розгляду по суті зазначених клопотань кожним із суб`єктів оскарження відсутні.

Суб`єкт оскарження (кожен окремо) будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

Відповідно є з`ясованим факт, що в установлений статтею 220 КПК України термін слідчий, дізнавач, прокурор не виконали дій, визначених цією статтею як обов`язкові, - не повідомили особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні.

Надання інформаційних листів з даними про ПІБ слідчого, прокурора, інофрмацію щодо місця перебувнаня та про орган досудового розслідування не може уважатися розглядом клопотання. так як такі листи не містять у собі даних про прийняття одного з альтернативно можливих рішень - задовольння клопотання або винеснння мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні.

Що вказує на те, що, у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.

За таких обставини, слідчий суддя ураховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, уважає, що у рамках процесуальної процедури в даному кримінальному провадженні наведений принцип також підлягає застосуванню, відповідно неправильна/некоректна юридична кваліфікація заявником спірних правовідносин не звільняє слідчого суддю від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм наведеної статті указаного Кодексу (у питанні стркоів розгляду клопоатнь заявник указує положення ст.ст. 214, 303-304 КПК, у той час як слідчий суддя застосує, окрім наведених статей, також і норми ст.ст. 220, 307 того ж Кодексу та не убачає передумов для вирішення певних питань у порядку його ст. 214)та відповідно за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання (питання порядку та строків розгляду клопотань заявника) підлягає задоволенню шляхом зобов`язання кожного з суб`єктів оскарження вчинити дію за кожним з клопотань згідно ст. 220 КПК України (задовольнити клопотання або відмовити у його задоволенні шляхом прийняття вмотивовнаої постанови), так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

Щодо решти порушених у скарзі вимог у т.ч. про зобов`язання порушити кримінальне провадження відносно органу досудового розслідування та його посадових осіб за «зловживання службовим, посадовим становищем, підробкою документів та іншими злочинами» (1) та здійснення стягнення з органу досудового розслідування його СВ та Київської місцевої прокуратури № 4 на користь ОСОБА_4 шкоду в сумі 500 000 грн. за порушення прав, свобод та інтересів у ході розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652, то слід відмітити, що вони задоволенні бути не можуть.

Так, слідчий суддя, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, установив, що у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0012652 ОСОБА_4 було подано до УП скаргу від 30.07.20 щодо проведення службового розслідування щодо навмисного не розслідування цього кримінального провадження та притягнення винних осіб до відповідальності, тим самим з`ясовано, що заяву про вчинення кримінального правопорушення відповідно до ст. 214 КПК автор даної скарги не подавав щодо питань викладених у скарзі від 30.07.20, що подана у конкретному кримінальному провадженні, а подано саме скаргу в уже порушеному провадженні.

Відповідно при відсутності заяви про вчинення кримінального правопорушення відсутні і передумови, в силу норм ст. 214 КПК, для зобов`язання, у порядку ст. 307 КПК, прокурора розпочати досудове розслідування.

Стаття 303 КПК не регламентує можливість оскарження на досудовому розслідування дій прокурора щодо не розгляду певних скарг з питань, котрі не стосується обставин визначених ст. 308 КПК, а тому не можливо говорити про порушення певних строків розгляду.

Адже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

З огляду на те, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Зокрема, це стосується того, що зазначена норма не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування» (див. дані відображені в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Не є дійсним в ключі ст. 307 КПК і стягнення шкоди, так як наведена стаття у собі передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути тільки про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ст. 130 КПК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Такий порядок передбачає окреме звернення згідно ЦПК та ЦК, однак таке питання не підлягає вирішенню згідно ст.ст. 303-307 КПК.

Не підлягає урегулювання у порядку ст.ст. 303-307 КПК порушення строків розгляду адвокатського запиту.

З цих підстав та керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376, 534 КПК України, Суд постановив:

скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати Дніпровське УП ГУНП в м. Києві (слідчого/дізнавача), у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652, розглянути клопотання-заяву ОСОБА_4 від 03.06.2020 (отримано УП згідно даних УДППЗ «Укрпошта» 09.06.2020), 18.06.2020 (отримано УП згідно вхідним № Р-2929 від 18.06.2020), 19.08.2020 (отримано УП згідно вхідним № Р-4434 від 20.08.2020), 07.09.2020 (отримано УП згідно вхідним № Р-4722 від 07.09.2020) в строк та порядку передбаченого ст. 220 КПК України.

Зобов`язати прокурора (старшого групи за наявності) Київської місцевої прокуратури № 4, який здійснює нагляд за додерженням закону під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 02.08.2013 за № 0012652, розглянути клопотання-заяву ОСОБА_4 від 03.06.2020 (отримано прокуратурою згідно даних УДППЗ «Укрпошта» 09.06.2020), 18.06.2020.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:00 год. 02.10.2020.

Слідча суддя Оксана БІРСА