Справа №639/4664/20
Провадження №1-кп/639/451/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 жовтня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 00001138 від 31.05.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефи Харківського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, студента Харківського державного політехнічного коледжу, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 30.05.2020 приблизно о 22 годині 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при виході зі станції метро «Холодна гора» у напрямку розташування платформи «Термінал», розташованої за адресою: м. Харків, Полтавський шлях,147, вирішив безпричинно, з хуліганських мотивів скоїти побиття раніше йому незнайомого ОСОБА_8 .

Саме в той час ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спочатку проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, бажаючи протиставити себе суспільству, прагнучи самоутвердитись за рахунок приниження раніше йому незнайомого ОСОБА_8 , безпричинно розпочав голосно викрикувати на його адресу принизливі образи, супроводжуючи їх ненормативною лексикою. При цьому ОСОБА_7 безпідставно та надумано звинувачував ОСОБА_8 в тому, що буцімто він залишив після себе в вагоні метро блювотні маси.

У відповідь на це ОСОБА_8 , не маючи наміру конфліктувати з ОСОБА_7 , вів себе толерантно і не відповідав на хуліганські дії з боку останнього.

Однак, ОСОБА_7 , бажаючи довести задуманий ним протиправний намір до кінця, продовжив переслідувати останнього та, наблизившись до останнього ззаду, діючи умисно, проявляючи агресію, і зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві правил поведінки і моральності, усвідомлюючи свої зухвалі дії, супроводжуючи їх ненормативною лексикою, проявляючи особливу зухвалість, правою ногою наніс прицільно один удар в ділянку правої ноги. Від отриманого удару ОСОБА_8 упав коліньми на асфальтне покриття, зазнавши фізичного болю.

Надалі ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, продовжуючи викрикувати образи на адресу ОСОБА_8 , супроводжуючи їх ненормативною лексикою, проявляючи особливу зухвалість, правою ногою наніс прицільно ще один удар в ділянку правого плеча, а потім коли потерпілий, утримавшись на ногах, продовжив рух у бік автобусу маршруту № 609, що стояв на зупинці, наніс прицільний удар кулаком правої руки в ділянку його голови. Від отриманих ударів потерпілий зазнав фізичного болю.

Після цього, ОСОБА_7 , виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, був змушений у зв`язку із зауваженнями оточуючих громадян припинити свої тривалі хуліганські дії, пов`язані з порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, та приблизно о 22 годині 30 хвилин тієї ж ночі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку за ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, детально розповів про обставини вчинення кримінального проступку так, як вони встановлені судом. Просив звільнити його від покарання з застосуванням примусового впливу виховного характеру.

Таку ж позицію висловили законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосовно речових доказів.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України скоєне неповнолітнім ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є неповнолітнім (17 років), навчається, за місцем навчання характеризується в основному позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, проживає з матір`ю, яка за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, батько з родиною не мешкає. Неповнолітній ОСОБА_7 щиро каявся, засуджував свою поведінку, висловлював жаль з приводу вчиненого, приніс вибачення потерпілому, вказав, що змінив свою поведінку, зробив висновки.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених ч. 2 ст. 105 КК України.

Згідно роз`яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у справах № 161/7253/18, 168/625/19.

З досудової доповіді відносно обвинуваченого вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Орган пробації вважає доцільним застосувати до обвинуваченого соціально-виховні заходи, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 5, 7 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), яке є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

При вирішенні питання щодо призначення неповнолітньому обвинуваченому покарання, суд враховує вищевказані вимоги закону, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального прапорушення, особу обвинуваченого, враховує висновок уповноваженого органу з питань пробації, думку прокурора, який вважав за можливе звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батьків, пояснення інших учасників процесу, а також фактичні обставини справи, а тому доходить висновку, що неповнолітній обвинувачений на час постановлення вироку не потребує призначення йому покарання, а тому знаходить за можливе застосувати до нього ч. 1 ст. 105 КК України та звільнити його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Судових витрат у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 374 - 376, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Неповнолітнього ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження, а також передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 , до настання ним 18-річного віку, тобто до 5 лютого 2021 року.

Речовий доказ: диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1