ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2394/20 Справа № 208/6375/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, громадянин України, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора та міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів - до 06 серпня 2020 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м"який на цей час не встановлено, а раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя. При розгляді клопотання прокурора, суд встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, то може ухилитися від суду, а при наявності обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, обвинувачений може переховуватися від суду, й існує ризик його втечі та ухилення від правосуддя. Разом з цим, суд врахував, що ОСОБА_5 раніше судимий, у цьому провадженні обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що свідчить про його стійку асоціальну поведінку, та те, що він може вчинити новий злочин, тому клопотання прокурора було задоволено.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вимоги скарги обвинувачений обґрунтовує незаконністю та необгрунтованістю судового рішення. На думку обвинуваченого, висновки суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою, не відповідають обставинам, які мають значення для прийняття правильного та обгрунтованого рішення, оскільки суд першої інстанції не повно та не об`єктивно дослідив обставини, які мають бути враховані при продовженні застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не з`ясував та не навів переконливих аргументів щодо того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку й запобігти встановленим ризикам. Обвинувачений зазначає, що на цей час обгрунтованість підозри втратила вирішальне значення для вирішення питання про продовження строків тримання його під вартою.

Крім цього, обвинувачений, звертає увагу, на тривалість строку його тримання під вартою, який на день подання апеляційної скарги становить понад 1 рік 11 місяців, що, з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, не може бути визнано розумним та вважає, що суд, незважаючи на вимоги національного і міжнародного права, до вирішення питання про продовження строків тримання під вартою віднісся суто формально, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а запобіжний захід зміні на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційним судом встановлено 09 червня 2020 року судом першої інстанції було розглянуто, зокрема клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, та особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків й відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 й доводи обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження обвинуваченого про те, що слідчим суддею не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також враховує посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на значну тривалість судового розгляду, та його перебування під вартою понад 1 року 11 місяців, у цьому провадженні, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочину, в якому він обвинувачується та суспільний інтерес до вказаного злочину, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого у цьому конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та необхідність його продовження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та судове рішення постановлено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4