Справа № 590/372/19
Провадження № 1-кп/590/39/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2020 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 19.02.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружба, Ямпільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 15.12.1997 року Ковпаківським районним судом Сумської області за ч.2 ст.84, ст.44 КК України до 1 року позбавлення волі;
2) 02.10.2000 року Ковпаківським районним судом Сумської області за ч.2 ст.140, ч.З ст.140, ч.1 ст.145, ст42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
3) 01.02.2005 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.15, ч.2 ст.289, ст.69, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;
4) 22.01.2008 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.304 КК України до 3 років позбавлення волі;
5) 29.11.2011 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі;
6) 25.09.2012 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 29.11.2014 року по відбуттю строку покарання;
7) 20.11.2015 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

ВСТАНОВИВ:
04.10.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області відносно ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та встановлено обмеження, відповідно до яких йому було заборонено: виходити з будинку (квартири) за місцем проживання з 23:00 год. до 06:00 год.; відвідувати ресторани, кафе, бари, відділи магазинів, в яких торгують спиртними напоями з метою їх придбання; виїжджати в особистих справах за межі міста (району) без дозволу органів поліції. Крім цього, тією ж постановою суду ОСОБА_4 зобов`язано: з`являтися в поліцію на реєстрацію 2 рази на місяць.

27.01.2019 року ОСОБА_4 самовільно, без відповідного дозволу та відома працівників Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області, без поважних причин, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та був відсутній по 17.02.2019 року включно, в результаті чого порушив застосовані постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.10.2019 року стосовно нього обмеження, тим самим ухилився від адміністративного нагляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи допитаний в судовому засіданні, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду чіткі та послідовні покази, а саме, що 04.10.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області відносно нього встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та встановлено обмеження. 27.01.2019 року він самовільно, без відповідного дозволу та відома працівників Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області, без поважних причин, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та був відсутній по 17.02.2019 року включно, виїхавши до м. Шостка, Сумської області.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст.395 КК України, що виразились у порушенні встановлених постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.10.2018 року правил адміністративного нагляду, а саме у самовільному залишенні в період з 27.01.2019 року по 17.02.2019 року обраного місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив злочин невеликої тяжкості, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не перебуває (а.с.49), раніше судимий (а.с.50-53), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.55), не працює (а.с.47).

Органом пробації було складено досудову доповідь, відповідно висновку якої «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, історію правопорушень, враховуючи спосіб життя, відносини з родиною та у суспільстві, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення (визначену на підставі Оцінки), та те, що обвинувачений може становити небезпеку для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі не можливе».

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє засуджений 20.11.2015 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, є рецидив злочину.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, яке буде пов`язане з ізоляцією від суспільства, оскільки він не може бути виправлений без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді арешту.

Витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись п.1, п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.368, ст.370, ст.371, ст.373, ст.374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1