В И Р О К
Іменем України

26.01.2021 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер:448/1178/20

провадження № 1-кп/448/74/21

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) кримінальне провадження №0000317 від 14.09.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Циків, Львівської області, проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою освітою, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

учасники процесу:

прокурорка ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

та обвинувачена ОСОБА_3 ,

її захисник-адвокат ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що 13.09.2020 року, близько 18:30 год., ОСОБА_3 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через часткову відсутність огорожі навколо господарства ОСОБА_7 , потрапила на його територію та без подання перешкод проникла до приміщення житлового будинку останнього, що за адресою: АДРЕСА_2 , та із корисливих мотивів викрала з гаманця гроші в сумі 660 польських злотих, котрий знаходився серед одягу у шафі та належить ОСОБА_5 , чим спричинила останній шкоду, що згідно курсу НБУ станом на 13.09.2020 року становить 4884 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , вину у інкримінованому їй злочині визнала повністю та підтвердила обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснила, що дійсно зазначеного дня та часу, при наведених в обвинувальному акті обставинах, проникла у житловий будинок ОСОБА_5 , та із шафи однієї з кімнат серед одягу знайшла гаманець, який і в подальшому викрала. Зазначила, що у вказаному гаманці були грошові кошти у сумі 660 польських злотих. Вказувала на те, що гроші викрала у зв`язку із важким матеріальним становищем. У вчиненому щиро розкаялася. Просила не застосовувати суворої міри покарання. Зазначила, що попросила вибачення у потерпілої. Обіцяла відшкодувати завдану шкоду. Окрім цього, просить суд справу розглядати без дослідження доказів по справі, правильно розуміючи зміст даних обставин і наявних доказів, згідно пред`явленого їй обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтвердила обставини, що були зазначені обвинуваченою ОСОБА_3 . Погодилась з мірою покарання, що була запропонована прокуроркою. Вказувала на те, що обвинувачена попросила вибачення у неї, однак шкоди на даний час не відшкодувала.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому злочині визнала повністю, вона та інші учасники судового провадження не оспорюють обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд обмежився допитом обвинуваченої і потерпілої, та дослідженням документів, які характеризують обвинувачену, як особу.

За наведених обставин, суд знаходить винність обвинуваченої ОСОБА_3 , доведеною повністю.

Вважає, що її дії юридично вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), кваліфікуючою ознакою якого є проникнення в житло.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку вчиненого, дані про винну особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення, котре згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , є: щире каяття та повне і беззастережне визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Що стосується питання осудності обвинуваченої ОСОБА_3 , суд керується тим, що її поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була відповідною, свої пояснення вона надавала послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачена є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 , під час кримінального провадження розповідала про обставини, які повністю викривають її у вчиненому злочині, добровільно, своєю активною поведінкою сприяла розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаялася, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, виказала готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченої, котра посередньо характеризується за місцем проживання, проживає із дітьми у найманому будинку, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, її роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину.

Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського РС з питань пробації відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає: що виправлення обвинуваченої без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

На думку органу пробації виконання покарання можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинувачену обов`язків відповідно до вимог пункту 1,2 частини 1 ст.76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурорки, яка просила призначати покарання для обвинуваченої зі звільненням від відбуття такої з випробуванням, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому такій слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для її перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 , ст.69 КК України, суд не вбачає.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Заходи забезпечення у виді арешту, які накладені на підставі ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 18.09.2020 року підлягають скасуванню.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відповідно до вимог ст.ст.124, 126 КПК України слід стягнути з обвинуваченої в користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити їй покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили, не обирати.

Іспитовий строк ОСОБА_3 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілою особою та прокуроркою під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року, - скасувати.

Речові докази: грошові кошти у сумі 290 польських злотих та 770 гривень, які знаходяться на зберіганні у камері схову Львівської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», що за адресою: м.Львів, вул.Липинського, 13/а, - повернути законному володільцю, тобто ОСОБА_5 .

Речовий доказ: таблиця №1 до протоколу ОМП із чотирма дактилокартами, - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000317.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи від 24.09.2020 року за №10/3/1468 на суму 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 26.01.2021 року.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили « » 20 р.

Суддя ОСОБА_1