Справа № 441/971/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1355/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000066 від 16.01.2013 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

встановила:

даною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою продовжено до 03.02.2021 р. включно.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що наведені прокурором у клопотанні та в суді доводи свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України, а також про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. З огляду на наведене, при розгляді питання щодо доцільності продовження ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, і зокрема, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, оскільки останні свої позиції по суті справи не викладали, суд врахував, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, зокрема, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживає, постійного місця проживання, утриманців та місця роботи не має, не одружений, його майновий стан, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються у вину ОСОБА_7 , поведінку останнього та тяжкі наслідки, що настали, зокрема, загибель людини та інші обставини, суд вважав, що ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 днів без визначення розміру застави з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.
Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, в тому числі, домашній арешт, як про це просить захисник ОСОБА_6 , не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вказує, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог процесуального законодавства, а саме положень ч.3 ст.315 КПК України, згідно з якими на стадії підготовчого провадження суд вправі обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, а не продовжити строк дії раніше обраного заходу. Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому діянь підтверджується незаконно отриманими стороною обвинувачення доказами, які покладено, також, в основу клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.
На думку апелянта, відсутні будь-які обставини, що могли б свідчити про наявність ризиків, які б давали підстави вважати, що обвинувачений при обранні йому більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не виконуватиме своїх процесуальних обов`язків, а наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не доведена.
Захисник вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину само по собі не може свідчити, що він буде уникати кримінального переслідування.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, виступ прокурора, яка заперечила проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 289, ч.2. ст. 194 КК України, одне з яких є особливо тяжким, згідно ст. 12 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає. При розгляді клопотання суд обґрунтовано зазначив, що про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України, а також про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. З огляду на наведене, при розгляді питання щодо доцільності продовження ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, і зокрема, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, оскільки останні свої позиції по суті справи не викладали, суд врахував, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, зокрема, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживає, постійного місця проживання, утриманців та місця роботи не має, не одружений, його майновий стан, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються у вину ОСОБА_7 , поведінку останнього та тяжкі наслідки, що настали, зокрема, загибель людини та інші обставини, суд вважав, що ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 днів без визначення розміру застави з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.
При цьому, підставно судом першої інстанції вказано, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу про який клопотав його захисник, що передбачені КПК України, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Стосовно доводів апеляційної скарги про недопустимість доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то такі, на переконання колегії суддів, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою не з`ясовуються, а підлягають перевірці в ході розгляду кримінального провадження в суді по суті.
Крім цього, колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта про те, що суд не вправі продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу, оскільки такі є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону.
Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою продовжено до 03.02.2021 р. включно без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4