Справа № 308/7788/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши в межах кримінального провадження №0000035 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.01.2020 р., за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене в.о. начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, м. Свалява, громадянина України, одруженого, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
встановив:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , за погодженням із в.о. начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим що, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 cт. 199, ч.1 cт. 204 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв; придбання, зберігання, перевезення, з метою використання при продажу товарів, а також збут підроблених марок акцизного податку. На думку слідчого, докази, які зібрані на даному початковому етапі слідства достатні для обрання запобіжного заходу та в повній мірі обґрунтовують підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих дій. Наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України слідчим обґрунтовано наступними твердженнями. Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , а саме ч.2 ст.199 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Будучи на волі, ОСОБА_6 може знищити, сховати, спотворити речі, які стосуються вказаного злочину, та які матимуть важливе значення для проведення відповідних експертиз та в подальшому для матеріалів кримінального провадження як речові докази. ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо внесення неправдивих відомостей до документів, що стосуються розкрадання коштів, та які підлягатимуть допиту в якості свідків, з метою зміни ними показань на його користь.

Крім цього, ОСОБА_6 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином підозрюваний зможе впливати і на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Знаходячись на волі, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. На переконання органу досудового розслідування, інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 та не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з підстав, наведених у клопотанні, та просили його задовольнити. Крім того, прокурор зауважив, що є достатньо підстав вважати, що підозрюваний буде впливати на свідків в даному провадженні, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та може іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню. Вказав, що стан здоров`я підозрюваного не є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий вказав, що підозрюваний систематично вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 199 КК України, щонайменше двічі, наполягав на тому, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому діянь.

Захисник та підозрюваний заперечили проти задоволення клопотання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного, є невиправдано суворим, оскільки надані стороною обвинувачення докази не доводять, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Стороною обвинувачення у клопотанні лише формально наведені ризики, такі є необґрунтованими, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, зазначеним у вказаному клопотанні. Просить взяти до уваги, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, від органів досудового розслідування протягом тривалого часу, відколи йому стало відомо про здійснення вказаного кримінального провадження, не ухиляється, на усі виклики слідства з`являється. Крім цього зазначив, що ОСОБА_6 має на утриманні дружину та неповнолітню дитину, хворіє на цукровий діабет 2-ї степені, у зв?язку з чим змушений постійно приймати ліки. Крім того, посилається на недоведеність існування жодного з ризиків, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу до його підзахисного. Зауважив, що підозра оголошена ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку із вказаним, захисник просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши надані матеріали до клопотання, зважаючи на доводи та обґрунтування клопотання та позиції учасників в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Встановлено, що кримінальне провадження за фактом вчинення злочину за подіями, зазначеними в клопотанні зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 16.01.2020 за №0000035 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України. Досудове розслідування у провадженні здійснюється слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області, прокурор ОСОБА_3 має повноваження процесуального прокурора в даному провадженні, що підтверджено постановою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 від 09.07.2020.

Слідчим суддею встановлено, що 05.08.2020 о 12 год. 15 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.08.2020 р.

З доданої до матеріалів клопотання копії повідомлення про підозру від 06.08.2020р. встановлено, що 06.08.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 199, ч.1 ст. 204 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є незаконне придбання, зберігання, а також збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв; зберігання, придбання, перевезення, з метою використання при продажу товарів, а також збут підроблених марок акцизного податку.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження: протоколом затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 05.08.2020р., протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 16.06.2020 р., висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ №4/249 від 22.06.2020р., висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ №7/86 від 26.06.2020р., протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 05.08.2020р. та 06.08.2020р., протоколом вручення технічних засобів та протоколом вручення грошових коштів.

За ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

В силу ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчим суддею при розгляді даного клопотання враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому з огляду на ті дані, які були надані органом досудового розслідування, у слідчого судді наявні підстави дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виконуючи вимоги законодавства, з врахуванням обставин, наведених у ст. 178 КПК України, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Разом з цим, обґрунтованість підозри не констатує беззаперечного факту доведеності винуватості особи, а лише вказує на достатність інформації для її існування.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, про який зазначає слідчий в клопотанні та в судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеними з підстав, наведених ним, в клопотанні та в судовому засіданні, протее, існування інших ризиків, про які зазначав прокурор в судовому засіданні не доведено.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є приватним підприємцем, має на утриманні неповнолітню дитину, одружений, хворіє на цукровий діабет. Такі дані про особу підозрюваного свідчать про стійкість соціальних зв`язків за місцем проживання, та про відсутність підстав стверджувати, що останній може переховуватись від слідства чи суду.

При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_6 продовжуватиме вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень, твердження з приводу існування таких ризиків є лише припущеннями прокурора.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування встановлених ризиків, наявність інших ризиків не доведено.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Враховуючи вищенаведене, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.194 КПК України і не доведено того, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.
Як вбачається з поданого до суду клопотання, то його зміст взагалі не містить обґрунтування на підтвердження існування обставин, визначених п.3 ч.1 ст.194 КПК України.
Прокурором взагалі не зазначено обставин на обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а відтак наведене твердження про це є формальним.
Згідно із ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що у клопотанні прокурора про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та застосувати відносно нього на підставі ч.4 ст.194 КПК України більш м`який запобіжний захід, який є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, а саме - домашній арешт, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання у нічний час доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде необхідним та достатнім на даному етапі кримінального провадження і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

В силу ч. 5 ст. 194 КПК України, та зважаючи на встановлені ризики в судовому засідання, на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, зазначеної норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене в.о. начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати місце свого проживання - АДРЕСА_1 , в певний час доби, а саме, з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби.
Покласти на ОСОБА_6 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПКУкраїни наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора, слідчого або суду.
На підставі ч.3 ст.202 КПК України негайно звільнити підозрюваного, який був затриманий, з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до свого місця проживання.
Встановити строк дії ухвали та строк дії запобіжного заходу - до 01 жовтня 2020 включно.
Строк дії обов`язків, покладених судом, встановити до 01 жовтня 2020 включно.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.
Ухвалу для негайного виконання надіслати в орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1