Справа № 459/958/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/958/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року задоволено усне клопотання прокурора та продовжено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Червонограда Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18 вересня 2020 року.

На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні усного клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

В обґрунтування апеляційний вимог захисник зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисник ОСОБА_8 звертає увагу, що клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, було заявлене прокурором в усній форму безпосередньо у судовому засіданні. При цьому судом не надано жодного висновку по запереченню сторони захисту щодо розгляду поданого прокурором усного клопотання як такого, що суперечить вимогам кримінального-процесуального закону і суттєво порушує права обвинуваченого.

Вважає, що доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, ґрунтується лише на припущеннях самого прокурора та перекручуванні фактів. Прокурор на підтвердження свого клопотання не надав жодного документального доказу.

Вказує на безпідставність твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 19 років переховувався від органів досудового розслідування та перебував у розшуку, оскільки весь цей час спокійно проживав і працював у м. Києві, має сім`ю, доньку, та про існування до нього інтересу з боку правоохоронних органів не знав, а як тільки довідався, то 30.10.2019 самостійно прибув до Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, де згодом і був затриманий.

Стверджує, що зазначений прокурором у клопотанні ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та експертів підтверджується лише насильницьким характером кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується. Крім цього, завертає увагу, що потерпілі взагалі не були присутні під час вчинення кримінального правопорушення та їм нічого не відомо про обставини його вчинення.

Вважає, що саме під впливом потерпілої ОСОБА_9 свідок ОСОБА_11 змінив свої показання, що стало підставою для перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 КК України, термін давності за якою сплив, на п.7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зазначає, що прокурором не наведено доказів того, що ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, з моменту події останнього інкримінованого йому кримінального правопорушення пройшло більше 19 років, а матеріали справи і усне клопотання прокурора не містять жодного факту чи доказу того? що ОСОБА_7 за цей час вчинив інші кримінальні правопорушення.

Вважає твердження суду щодо протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , способу життя взагалі, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків опискою, оскільки такі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи. Колегія суддів, на думку захисника взагалі не звернула увагу на відсутність бідь-яких доказів існування вказаних ризиків, ретельно не дослідила їх, не проаналізувала та не дала їм належної оцінки, чим порушила вимоги національного законодавства.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурорапро законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим..

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
Згідно з ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Частиною 1 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримані.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, зокрема із журналу судового засідання від 20 липня 2020 року, прокурор ОСОБА_13 заявив усне клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке судом було задоволено, всупереч заявам сторони захисту про те, що таке клопотання має подаватися у письмовому вигляді та його примірник разом матеріалами, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу, слід було надати обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку тримання особи під вартою порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України: верховенство права, рівність перед законом та судом, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини права на справедливий судовий розгляд.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (справа № 1-28/2017), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.
Розгляд справи Конституційним Судом України здійснювався у межах подання, а тому конституційність положень ч. 3 ст. 331 КПК України не перевірялась. Разом з тим у своєму рішенні КСУ висловив чітку позицію щодо можливості прийняття в судовому засідання рішенням про обрання або продовження строку дії застосованого запобіжного заходу з власної ініціативи.
У п. 5 вказаного рішення Конституційний Суд України звертає увагу на наступне: «Під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження».
Конституційний Суд України зазначає, що будь-які положення Кодексу повинні застосовуватися органами державної влади та їх посадовими особами з урахуванням конституційних норм, принципів і цінностей.
Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).
У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі "Агрокомплекс проти України").
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції покликався на положення ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно з якими незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З системного аналізу вказаної норми закону, вбачається, що закон зобов`язує суд розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотання, однак дана норма не наділяє суд правом, за умови доцільності, автоматично ухвалювати рішення щодо його продовження за відсутності належно поданого клопотання прокурора відповідно до вимог Глави 18 КПК України, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо підстав та обґрунтування прийнятого судом першої інстанції рішення.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне, оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні усного клопотання прокурора ОСОБА_14 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.
УхвалуЖовківського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою скасувати.
У задоволенні усного клопотання прокурора ОСОБА_14 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4