ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/429/19 Справа № 711/5634/19 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих

- адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвіївка Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

Вирішено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на суму 3140,20 грн.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 09.05.2019, близько 04 години 30 хвилин, керуючи автобусом ПАЗ-4234, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в м. Черкаси на території АТП ПАТ «Черкасиавтотранс», розташованому за адресою: Сурікова, 8, м. Черкаси, в порушення вимог пунктів 10.1., 13.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху не переконався, що це може бути безпечним і не створить перешкод небезпеки іншим учасникам руху, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливості вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який рухався по території АТП ПАТ «Черкасиавтотранс».

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/426/60 від 20.06.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тулуба та кінцівок, які представлені у вигляді: закритого перелому правого стегна, численних переломів ребер, перелому остистих відростків 5,6,7 грудних хребців, розриву селезінки, лівобічного гематораксу, перелому лівої здухвинної кістки, та яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку, та від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД ЧМР».

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм, а саме вимог пунктів 10.1., 13.1. Правил дорожнього руху, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/368 від 24.06.2019 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_13 .

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та винести новий, яким призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував каяття, висловлене в показаннях обвинуваченого, та ту обставину, що потерпілі не прийняли жодної допомоги або компенсації від обвинуваченого. Злочин вчинений ОСОБА_7 з необережності. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_13 міг уникнути наїзду та з його боку не було враховано безпечного місцерозташування.

У запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що суд правильно не врахував, як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, вказавши, що покази обвинуваченого носять формальний характер. В матеріалах провадження відсутні докази, які свідчать про відшкодування збитків потерпілим.

У запереченні на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок без змін, так, як суд всебічно, повно та об`єктивно розглянув кримінальне провадження. Доводи апелянта, що обвинувачений намагався надати допомогу є надуманими, оскільки жодних намагань відшкодувати завдані злочином збитки з боку обвинуваченого не було, як і не було щирого каяття у вчиненому злочині. Тому суд вірно не врахував при призначенні покарання каяття, як пом`якшуючу покарання обставину.

Заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілих та їх представника, які просили залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено при обставинах наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які повністю досліджені та оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого - вірно з чим погоджується колегія суддів та не ставить під сумнів щодо правильності даної кваліфікації.

Судове рішення в частині доведення винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника з приводу призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, пенсійний вік, позитивну характеристику з місця роботи, відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, принципову позицію потерпілих, які втратили батька, та просили призначити суворе покарання, обґрунтовано призначив останньому наближене до мінімального покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Колегія суддів вважає, що дане покарання, призначене судом за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого з приводу пом`якшення покарання, та призначення покарання із застосування ст. 75 КК України, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для застосування положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки вчинений ОСОБА_7 злочин хоча є необережним за направленістю умислу, однак, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також колегія суддів враховує позицію потерпілих, які наполягали на призначенні суворої міри покарання, відсутність відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків, невідворотні наслідки від вчиненого злочину у вигляді смерті людини, в той час, як життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю в державі (ст. 3 Конституції України).

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо невизнання пом`якшуючою покарання обставиною щирого каяття, з тих підстав, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого злочину та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілим, вибачився, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого ним злочину та готовність нести покарання. За наведених обставин суд першої інстанції вірно не врахував як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не має, і його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Тому призначене ОСОБА_7 фактично мінімальне покарання, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі відповідає принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення винуватого й попередження вчинення нових злочинів. Порушень статей 50, 65 КК судом не допущено.

Не заслуговують на увагу вимоги апеляційної скарги захисника, щодо направлення справи на новий судовий розгляд.

Статтею 415 КПК України визначено перелік підстав для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник окрім незгоди з призначеним покаранням, не наводить жодної з підстав, перелічених в ст. 415 КПК України для призначення нового розгляду справи, а тому такі вимоги є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його зміни колегією суддів не встановлено, а доводи апеляційної скарги були перевірені та відхилені як безпідставні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :