Справа № 464/7233/17
пр.№ 1-кп/464/49/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003527 від 24.10.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полянівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)08.06.2005 Залізничним районним судом м.Львова за ст. 15, ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

2)24.06.2009 Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч.2 ст. 289, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;

3)07.06.2013 Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

4)13.02.2014 Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст. 286, ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн.;

5)12.10.2016 Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ст. 395 КК України до арешту на строк 2 місяці, покарання відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_12 , 24.10.2017 близько 19 год. 20 хв., знаходячись неподалік будинку №20 по вул. Сихівській у м.Львові, повторно, підійшов з-заду до ОСОБА_10 , та спробував зірвати з плеча належну останньому чоловічу барсетку. Однак, потерпілий ОСОБА_10 , повернувшись в сторону ОСОБА_12 , намагаючись перешкодити останньому у скоєнні грабежу, почав кричати в його сторону, на що ОСОБА_12 на подолання опору потерпілого, штовхнув ОСОБА_10 в тулуб, від чого той впав на землю, а ОСОБА_12 зірвав з плеча його чоловічу барсетку чорного кольору, вартістю 300 грн., в якій знаходились телефонний записник в обгортці коричневого кольору, вартістю 15 грн., кулькова ручка жовтого кольору, вартістю 10 грн., паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_10 , банківська пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , банківська пластикова картка «Укрсіббанк» № НОМЕР_2 , квитанції виписані на ім`я ОСОБА_10 та інші документи, які матеріальної цінності для потерпілого не становили.

В подальшому ОСОБА_12 , незважаючи на неодноразові крики потерпілого ОСОБА_10 зупинитись, з місця скоєння кримінального правопорушення із викраденим майном втік, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 325 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Визнав себе винним у скоєнні крадіжки за ст.185 ч.2 КК України, суду пояснив, що 24.10.2017 близько 19 год. 20 хв., знаходячись неподалік будинку №20 по вул. Сихівській у м.Львові, побачив потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на землі в калюжі в стані сильного алкогольного сп`яніння обличчям до землі. Проходячи повз нього, він побачив барсетку, яка лежала неподалік від потерпілого. Він взяв ту барсетку та пішов. В подальшому був затриманий працівниками поліції. Вважає, що потерпілий не міг його бачити, тому він не визнає в своїх діях грабежу.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході судового слідства доказами:

показаннями потерпілого ОСОБА_10 даними в судовому засіданні про те, що 24.10.2017 близько 19 год. 20 хв., він знаходився неподалік будинку АДРЕСА_3 . До нього з-заду підійшов чоловік (як він в подальшому дізнався його прізвище ОСОБА_12 ) та спробував зірвати з плеча належну йому барсетку. Однак, він повернувшись в сторону ОСОБА_12 намагався перешкодити останньому у скоєнні грабежу, почав кричати в його сторону, на що ОСОБА_12 штовхнув його в тулуб, від чого він впав на землю, а ОСОБА_12 зірвав з плеча його барсетку та втік. На його крики зупинитися ОСОБА_12 не реагував. В барсетці знаходились телефонний записник, кулькова ручка жовтого кольору, його паспорт, банківська пластикова картка «Приватбанк», банківська пластикова картка «Укрсіббанк», квитанції та інші документи;

показаннями свідка ОСОБА_13 , даними в судовому засіданні про те, що 24.10.2017 у вечірній час по рації передали, що по вул. Сихівській у м.Львові здійснено грабіж. В цей час їхній екіпаж перебував по пр. Червоної Калини у м.Львові. Відтак вони вирішили проїхатись між будинками. Проїжджаючи між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 вони побачили чоловіка в капюшоні, який біг. Він вийшов з автомобіля і побіг за даним чоловіком. Біля будинку №49 по пр. Червоної Калини у м.Львові він наздогнав даного чоловіка і затримав. Коли даний чоловік лежав на землі, він лівою рукою викинув банківські карточки. Через деякий час під`їхала його напарниця та інші екіпажі. Даний чоловік назвався ОСОБА_12 . При собі в нього була чорна сумка, а неподалік нього, на відстані близько 1м знаходились банківські карточки, блокнот та якийсь листочок. Коли один із екіпажів привіз потерпілого, той впізнав ОСОБА_12 ;

показаннями свідка ОСОБА_14 , даними в судовому засіданні про те, що він був понятим під час складання протоколу огляду від 24.10.17р., пам`ятає що там знаходився якийсь чоловік, неподалік показували якісь банківські карточки та записник;

даними витягу з ЄРДР, відповідно до якого 24.10.2017 внесено відомості в ЄРДР за №0003527 за ч.2 ст. 186 КК України за заявою ОСОБА_10

(т.1 а.с.145);

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.10.2018, відповідно до якого в Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області звернувся із заявою ОСОБА_10 , в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 24.10.2018 близько 19 год. 30 хв. 20 год. біля ТЦ «Іскра» завдавши йому удар заволоділа барсеткою із паспортом громадянина України, карткою Gold «Приватбанку», карткою «Укрсиббанку», квитанціями на його ім`я, телефонним записником. Особу, яка вчинила кримінальне правопорушення він бачив. Підозрює у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_12 , якого він впізнав після затримання працівниками патрульної поліції

(т.1 а.с.146);

даними рапорту інспекторів Управління патрульної поліції у м.Львові ОСОБА_15 та ОСОБА_13 від 24.10.2017, відповідно до якого 24.10.2017 о 19 год. 24 хв. їм надійшло орієнтування, що по вул. Сихівська, 20 у м.Львові на заявника напав невідомий чоловік та пограбував його. Ними було прийнято рішення оглянути двори, що знаходяться по пр. Червоної Калини у м.Львові в сторону вул. Сихівська та вул. Зубрівська. Звернувши в двір по пр. Червоної Калини, 61 у м.Львові, поблизу магазину «Плиточка» помітили схожого в орієнтуванні чоловіка, який біг зі сторони вул. Зубрівської в сторону вул. Довженка у м.Львові. Вибігши з службового автомобіля вони попрямували в сторону даної особи, яка помітивши їх пришвидшила біг. На їх вимогу зупинитися, особа прискорилась та не реагувала. Дану особу було затримано біля будинку №49, що по пр. Червоної Калини у м.Львові. Затриманим виявився ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При затриманні у ОСОБА_12 була чорна сумка через плече і біля будинку №49 по пр. Червоної Калини у м.Львові він скинув лівою рукою блокнот і банківську картку синього кольору, золотистого кольору і шматок паперу формату А4 (квитанцію). На місце події було супроводжено заявника, який упізнав ОСОБА_12 і вказав на нього

(т.1 а.с.147-151);

даними протоколу огляду місця події від 24.10.2017, відповідно до якого проведено огляд на ділянці, яка знаходиться на відстані 15м від будинку АДРЕСА_6 . На даній ділянці землі знаходилась особа чоловічої статі, віком 30-35 років, одягнута в кросівки, джинси, куртку з чорним капюшоном, який представився ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На плечі ОСОБА_12 була чорна барсетка. В ході проведення огляду місця події на відстані 7м від місця де знаходився ОСОБА_12 біля кута буд. №49 по пр. Червоної Калини у м.Львові виявлено пластикову картку «Укрсиббанк» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_16 , пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , квитанція №2257332 від 31.08.2015 про здійснення валютних операцій в ПАТ «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_10 , телефонний записник в обкладинці коричневого кольору з ручкою жовтого кольору

(т.1 а.с.156);

даними протоколу огляду предметів від 25.10.2017, відповідно до якого оглянуто предмети вилучені в ході огляду місця події 24.10.2017, а саме: банківську пластикову картку «Приватбанк» «Віза» № НОМЕР_1 жовтого кольору; банківську пластикову картку «Укрсіббанк» «Мастеркард» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_17 ; телефонний записник в обгортці коричневого кольору, в якому містяться рукописні записи; кулькову ручку жовтого кольору, на якій наявний напис «Галнафтохім, ОСОБА_18 »; квитанцію №2257332 від 31.08.2015 виписану на ім`я ОСОБА_10 , про погашення кредитної заборгованості в ПАТ «Ідея Банк»

(т.1 а.с.159);

даними постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів від 25.10.2017, відповідно до якої банківську пластикову картку «Приватбанк» «Віза» № НОМЕР_1 жовтого кольору; банківську пластикову картку «Укрсіббанк» «Мастеркард» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_17 ; телефонний записник в обгортці коричневого кольору, в якому містяться рукописні записи; кулькову ручку жовтого кольору, на якій наявний напис «Галнафтохім, Мережа Агроцентрів»; квитанцію №2257332 від 31.08.2015 виписану на ім`я ОСОБА_10 визнано речовими доказами.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та досудова доповідь.

Аналізуючи показання обвинуваченого щодо заперечення своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд приходить до висновку, що такі є частково неправдивими та частково не відповідають зібраним об`єктивним доказам по справі.

Невизнання ОСОБА_12 своєї вини є голослівним, жодними належними і допустимими доказами у розумінні ст.84 КПК України не підтвердженим та таке, що спростовується вищенаведеними даними та встановленими у суді обставинами. На думку суду пояснення ОСОБА_12 , котрі дані ним в суді, спрямовані на всіляке намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Те, що ОСОБА_12 таємно викрав барсетку потерпілого спростовується поясненнями потерпілого в суді. Показання потерпілого ОСОБА_10 суд оцінює як достовірні, оскільки такі узгоджуються з сукупністю зібраних доказів.

Про відкритий характер викрадення майна підтверджується і тим, що потерпілий відразу після пограбування звернувся до поліції.

Крім того, про умисел обвинуваченого на вчинення грабежу свідчить також і поведінка самого обвинуваченого одразу після скоєння злочину, а саме, те, що він втікав з місця злочину, про що підтвердив потерпілий та свідок ОСОБА_13 , пояснення якого суд теж вважає достовірними, оскільки такі узгоджуються з сукупністю зібраних доказів.

Працівники поліція своєчасно виїхали на місце злочину та затримали ОСОБА_12 з речами потерпілого, частину яких він викинув під час затримання.

Суд, ретельно дослідивши докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувавши спосіб вчинення злочину, поведінку винного і потерпілого одразу після скоєння злочину, приходить до висновку, що як для потерпілого так і для обвинуваченого було зрозуміла відкритість дій по заволодінню майном.

Стороною захисту наведені доводи на «неналежність та недопустимість доказом протоколу огляду місця події від 24.10.17р.», як доказу сторони обвинувачення згідно вимог ч.1 ст. 89 КПК України.

Так, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 під час виступу в судових дебатах, покликаючись на покази ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та на те, що під час судового розгляду недопитані свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , клопотав про визнання неналежним та недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 24.10.17р.

Належність та допустимість доказів регламентовані ст.ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 ст. 86 КПК України, встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК України, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

Частиною 2 ст. 86 КПК України, передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Питання про допустимість доказів вирішується судом при постановлені судового рішення під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження та потерпілим у порядку передбаченим цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, що є підставою для виключення доказів покладається саме на сторону, що заявила таке клопотання, однак, посилання адвоката -захисника ОСОБА_11 про визнання доказів недопустимим не містять чітко викладеної підстави (неналежності доказів, отримання з порушенням встановленого КПК порядку, незаконність джерела, отримання доказу неналежним суб`єктом і т. ін.).

На думку суду клопотання сторони захисту про визнання доказу неналежним та недопустимим задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження захисника ОСОБА_11 про неналежність доказів, які містить протокол огляду місця події від 24.10.17р. є необґрунтованими, оскільки такий підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження. Цей протокол складено відразу після скоєння ОСОБА_12 злочину, складено в районі скоєння злочину та біля затриманого ОСОБА_12 , під час огляду було виявлено речі, які той викрав в потерпілого. Тому дані, які містить цей протокол, є належними доказами.

На переконання суду докази, які містить протокол огляду місця події від 24.10.17р., не можуть бути визнані недопустимими лише з тих підстав, що судом не допитані свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки судом не встановлено їх неналежність, отримання з порушенням встановленого КПК порядку, незаконність джерела походження, отримання доказу неналежним суб`єктом і т. ін.. Із даних зазначених у протоколі убачається, що огляд проведений за участі ОСОБА_12 та понятих, зауважень клопотань від понятих та учасників не надходило.

Крім того, покликання захисника ОСОБА_11 на те, що сторона обвинувачення не забезпечила допит свідка ОСОБА_19 в суді, не відповідає матеріалам справи. З журналу судового засідання убачається, що понятий ОСОБА_19 був допитаний в ході судового засідання 02.08.18р. та підтвердив факт складання протоколу огляду від 24.10.17р.

Відповідно до ст.22 КПК України судом створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Розглядаючи питання достатності доказів, узгодження із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», суд враховує наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄС від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Таким чином, провівши судовий розгляд на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши докази в судовому засіданні та проаналізувавши і оцінивши їх в сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає вищеперелічені докази належними та допустимими по даному кримінальному провадженні та такими, що не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу ОСОБА_12 на грабіж, і приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_12 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України повністю доведена.

Із сукупності зазначених ознак та неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, випливає, що винуватість ОСОБА_12 , який притягається до кримінальної відповідальності, щодо скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, доведено «поза розумним сумнівом».

Обвинувачений ОСОБА_12 своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Ці дії ОСОБА_12 судкваліфікує за ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання,суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу обвинуваченого з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до тяжкого злочину; особу винного, сукупність всіх обставин, що його характеризують, враховує те, що він раніше судимий, його сімейний стан, що він не працював, не мав будь-якого доходу, те, що він формально характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах; наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки, також те, що свою вину він не визнав.

Згідно досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації» ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній; виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства(в т.ч. окремих осіб); виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому випадку.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, також характер та ступінь його участі у вчинені злочину, історію правопорушень, дані про особистість обвинуваченого та спосіб його життя, висновки ДУ «Центр пробації», суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 за скоєний злочин покарання, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання, термін його затримання та перебування в місцях попереднього ув`язнення з 24.10.2017 по 03.08.2018 та з 13.03.2020 по 14.04.2020 року

Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Таким чином, заставу у розмірі 32000 грн. слід звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 порушив покладені на нього обов`язки при застосуванні запобіжного заходу, а саме перебував у розшуку.
Питання про речові докази вирішити згідно ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 24.10.2017 по 03.08.2018 та з 13.03.2020 по 14.04.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

Звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України 32000 грн. застави, які були внесені ОСОБА_21 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Львівській області № рах. 0757, МФО 820172, на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 26.10.17 року.

Речові докази: банківську пластикову картку «Приватбанк» «Віза» № НОМЕР_1 жовтого кольору; банківську пластикову картку «Укрсіббанк» «Мастеркард» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_17 ; телефонний записник в обгортці коричневого кольору, в якому містяться рукописні записи; кулькову ручку жовтого кольору, на якій наявний напис «Галнафтохім, Мережа Агроцентрів»; квитанцію №2257332 від 31.08.2015 виписану на ім`я ОСОБА_10 , які повернуті потерпілому ОСОБА_10 залишити у власності останнього.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, надіслати потерпілому, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Головуючий ОСОБА_1