У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001319, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степівка Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001319 від 25.07.2016 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку із тим, що в обвинувальному акті в повній мірі виконані вимоги ст. 291 КПК України, зокрема, у фабулі обвинувачення зазначено повний та послідовний виклад фактичних обставин скоєння ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, анкетні дані вказано вірно, також встановлені кожна з обставин вчинення злочину, зокрема час, місце та спосіб його вчинення. Обвинувачений та захисник, які вважали за можливе призначити справу до розгляду.
За такого, рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту свідчить про порушення вимог КПК України, зокрема, прав обвинуваченого на розгляд провадження відносно нього у розумні строки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року, без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт від 25.07.2016 р. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001319 від 25.07.2016 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Змінений прокурором обвинувальний акт від 31.01.2018 р. не приймався судом до розгляду.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, з огляду на наступне.
В обвинувальному акті, при викладенні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні.
Посилаючись на необхідність встановлення мотиву і мети вчинення злочину, при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, суд зазначив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність направленого обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального закону, що унеможливило призначення судового розгляду та стало підставою для повернення його прокурору, оскільки розгляд справи без конкретизованого формулювання обвинувачення є неможливим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Із системного аналізу діючого кримінально процесуального законодавства, зокрема, Глави 27 КПК України, вбачається, що підготовче провадження є першим важливим етапом судового провадження у суді першої інстанції, в якому суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, у тому числі, визначити дату, час та місце судового розгляду, форму проведення судового засідання, склад суду тощо.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив, мета і наслідки вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Що стосується обвинувального акта, то наведені в ньому фактичні данні в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980 р.).
Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз положень ст. ст. 42, 291, 91 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001319, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Між тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить всіх даних щодо фактичних обставин інкримінованого йому злочину, наслідків, які настали від дій обвинуваченого, а саме наявність тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_9 , що позбавляє суд можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Разом з тим, в обвинувальному акті міститься посилання на висновки експертів № 329-М від 20.05.2016 р. та № 67-К від 06.07.2016 р., згідно яких, ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
Тобто, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення містять посилання на конкретні докази, а саме: висновки судово-медичних експертиз з визначенням ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 , які перебували розпорядженні сторони обвинувачення, а на даний час містяться в матеріалах провадження, та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають зміст і сутність зазначеного доказу обвинувачення, що суперечить положенням ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України та може свідчити про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що у свою чергу, є неприпустимим.

Наведені обставини кореспондуються із ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19.07.2017 р., якою, серед іншого, були встановлені зазначені недоліки, в результаті чого вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.03.2017 р., відносно ОСОБА_6 було скасовано із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В силу ст. 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинуваченого, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та визначення межі судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, а тому вказана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001319, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3