Справа №: 398/1105/16-к
провадження №: 1-кп/398/26/20
ВИРОК
Іменем України

"18" лютого 2020 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження №0000660 від 12.03.2016 року та №0001207 від 12.05.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, невійськовозобов`язаного, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.01.2001 року Олександрійським міським судом за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 12.09.2003 року на підставі постанови Петрівського районного суду умовно-достроково на 10 місяців 19 днів; 17.04.2006 року Олександрійським міськрайонний судом за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, іспитовий строк 1 рік; 27.04.2009 року Кіровоградським районним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненій 02.04.2012 року на підставі постанови Олександрівського районного суду умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 28 днів; 12.09.2013 року Олександрійським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 06.05.2015 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 5 днів;

у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2016 року близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_11 , придбав у невідомого дві сірникові коробки із речовиною рослинного походження. 12 травня 2016 року близько 13 години 10 хвилин на зупинці громадського транспорту по вулиці 6-го Грудня в місті Олександрії Кіровоградської області, ОСОБА_11 затриманий працівниками Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП. Під час проведення особистого огляду, в лівій внутрішній кишені куртки ОСОБА_11 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із речовиною рослинного походження, яку він зберігав при собі для власного вживання. Згідно висновку судово-хімічної експертизи №372 від 17.05.2016 року, надана на дослідження речовина, вилучена у ОСОБА_11 під час особистого огляду, є особливо небезпечним наркотичний засобом - канабіс (маріхуаною). Маса канабісу, в перерахунок на висушену речовину, становить 15,560 грамів. Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_11 незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Крім того, 11 березня 2016 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_11 , проходячи біля свого буд. №37 по вул. Садовій у м. Олександрії Кіровоградської області, помітив чоловіка, який сидів на камені біля вказаного під`їзду, який, на його думку перебував в стані алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном останнього. Так, користуючись безпорадним станом потерпілого, ОСОБА_8 , та під приводом йому допомогти, завів його в 2-й під`їзд буд. АДРЕСА_2 , де впевнившись, що його дії нікому не помітні, відкрито, повторно, з лівої внутрішньої кишені куртки потерпілого заволодів мобільним телефоном «НТС Desire 210» вартістю 1 785 грн 40 коп., в якому знаходились сім-карта оператору мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн, на рахунку якої були кошти 80 грн, сім-карта оператору мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 10 грн на рахунку якої були кошти в сумі 30 грн, карта пам`яті «Micro SD» об`ємом 8 Гб вартістю 107 грн 33 коп., посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , банківською карткою «Ошадбанк», трьома банківськими картками «Приватбанк», ключами від автомобіля «КІА SOUL», грошима в сумі 500 грн. Після цього, ОСОБА_11 зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2 522 грн 73 коп.

Дії ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та вказав, що має залежність з 2000 року і перебуває на обліку.

ОСОБА_11 зазначив, що не оспорює ті фактичні обставини справи, визнає їх за правдиві і достовірні. З врахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, тому було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які вказують на його особу.

У зв`язку з цим, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, і визнав можливим обмежити обсяг доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особистості обвинуваченого.

Також обвинуваченому судом роз`яснено, що в разі розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

Суд, вислухавши обвинуваченого, який свою провину визнав в повному обсязі, прокурора, адвоката в виду того, що обвинувачений дав згоду на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає що - вина обвинуваченого, в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - доведена належними та допустимими доказами, які були підтвердженні самим обвинуваченим, у зв`язку із чим суд вважає, що вина ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Однак обвинувачений категорично заперечував свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що дійсно підійшов до потерпілого та повів його у під`їзд, але не викрадав майно лише штовхнув потерпілого, бо злякався. Гроші, мобільний телефон, банківські картки та ключ від автомобіля знайшов на вулиці, які забрав собі. Мобільний телефон подарував дружині, того ж вечора. Стверджує, що потерпілого сплутав зі своїм знайомим, але злякався, так як репутація у ОСОБА_11 погана, тому штовхнув та кинув потерпілого.

Покази обвинуваченого спростовуються показами потерпілого та свідків.

Потерпілий у судовому засіданні повідомив, що він 11.03.2016 року близько 18 години 00 хвилин зустрівся з кумом ОСОБА_12 та вони пішли в кафе, де вжили коньяку майже 100 гр. Після цього кум пішов додому, а потерпілий викликав таксі та його відвезли до будинку АДРЕСА_2 . У під`їзді до потерпілого підійшов чоловік та спитав, чи є папіроси, після чого наніс удар потерпілому по нозі, а потім вдарив в обличчя. Від ударів потерпілий почав падати та при падінні вдарився головою об стіну. Потерпілому стало зле, але він підвівся та вийшов на повітря, бо почав задихатися. На вулиці перечепився через обвинуваченого та знову впав. Підійшов обвинувачений та повів його до 2 під`їзду, хоча потерпілий проживає у 4 під`їзді. Потерпілий не бажав заходити до 2 під`їзду та розумів, що його грабують, бо нишпорили у внутрішніх кишенях куртки, руки обвинуваченого були скрізь. Потерпілий запитував, що йому роблять, але відповіді не отримував. Після викрадення речей потерпілого штовхнули та він знов впав на підлогу. Потерпілий вказує, що особа, яка скоїла грабіж дуже схожа на ОСОБА_13 , але потерпілий не стверджує, бо знає останнього як сусіда та пацієнта тривалий час.

Вищевказані показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими нижчевикладеними доказами, які були досліджені судом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що він разом з потерпілим були в кафе та вжили алкогольних напоїв майже 100 гр, але розраховувався ОСОБА_8 . Після зустрічі потерпілий поїхав додому та згодом зателефонував свідку та повідомив, що його пограбували: викрали кошти, мобільний телефон та ключі від автомобіля. Свідок одразу приїхав до потерпілого та потім поїхали до ВП ГУНП.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що йшов до матері 11.03.2016 року. Проходячи між 2 та 3 під`їздом будинку АДРЕСА_2 побачив, як невідомий чоловік стояв на сходах, а потім упав. Після падіння чоловік не піднявся. Свідок пройшов повз, так як був впевнений, що даний чоловік у стані алкогольного сп`яніння. На зустріч свідку йшов ОСОБА_15 , якого свідок знає як мешканця цього будинку, але другого під`їзду. Свідок сказав ОСОБА_16 , що біля його під`їзду лежить чоловік у нетверезому стані та пішов до матері.

З показів свідка ОСОБА_17 зрозуміло, що він пішов за котами та у під`їзді побачив чоловіка, який лежав. У цей час підійшла сусідка з п`ятого поверху нашого під`їзду, а саме четвертого ОСОБА_18 , яка повідомила, що лежить лікар та його у під`їзд привів ОСОБА_16 , але прізвище ОСОБА_16 не повідомила. Свідок був упевнений, що той чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння. Сусідки повели його додому, бо всі знали, що то лікар хірург.

Свідок ОСОБА_19 вказала, що є дружиною обвинуваченого. Знає, що її чоловік був неоднарозово засуджений. 11.03.2016 року чоловік їй зателефонував та запропонував зустрітися та разом йти додому. Вони зустрілися та обвинувачений дістав з кишені мобільний телефон чорного кольору та сказав, що цей телефон придбав з рук у знайомого та подарував його свідку. Свідок узяла мобільний телефон та поклала його до сумки. 16.03.2016 року прийшли працівники поліції та запитували, де знайти її чоловіка. Обвинувачений зателефонував свідку та просив принести до поліції мобільний телефон, який він подарував, тоді свідок зрозуміла, що телефон вкрадено.

Допитана свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомила, що вона збиралася відкривати вхідні двері під`їзду з метою вийти на вулицю, але вони відчинилися і до під`їзду зайшов ОСОБА_15 разом з мешканцем 4 під`їзду нашого будинку. ОСОБА_16 тримав його за тулуб, так як той ледве стояв на ногах. Через 10 хвилин поверталася додому, а чоловік якого заводив ОСОБА_21 вже лежав біля під`їзду. Разом з іншими сусідами свідок довела потерпілого додому.

Витяг з ЄРДР №0000660 від 12.03.2016 року містить детальний опис заяви потерпілого щодо скоєного злочину. Потерпілий заявив, що в приміщенні під`їзду, шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, яке полягало у нанесенні декількох ударів кулаками рук в область обличчя та тулубу, невідома особа відкрито заволоділа майном належним йому ОСОБА_8 та воно знаходилося у внутрішній кишені куртки, а саме документи та банківськи картки видані на його ім`я, гроші у кількості 500 гривень, мобільний телефон «НТС» та з викраденим зник і розпорядився на власний розсуд.

З протоколу огляду місця події від 12.03.2016 року з фототаблицею, що проведено за участі потерпілого, вбачається, що оглянуто приміщення під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 .

Висновок експерта №125 від 14.03.2016 року містить інформацію, що на момент огляду та згідно наданої медичної документації у ОСОБА_8 на представлених ділянках тіла виявлені тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, крововиливу на слизовій верхній губі, синця на нижній повіці лівого ока, садна на лівій гомілці. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), кваліфікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін від 06 до 21 доби, окрім садна на лівій гомілці яке класифікується як тілесне ушкодження легкого ступеню тяжкості зі скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб. Враховуючи колір та характер виявлених тілесних ушкоджень, можна казати, що вони могли бути спричинені і в час зазначений в постанові тобто 11.03.2016 року.

З протоколу огляду предметів від 16.03.2016 року з фототаблицею, вбачається, що оглянуто: шкіряний чохол коричневого кольору в якому знаходиться посвідченя водія на ім`я ОСОБА_8 ; пластикові картки «ощадбанку» та «приватбанку»; ключі від автомобіля «КІА SOUL»; мобільний телефон «НТС» та сім карти мобільних операторів: «МТС» та «КИЇВСТАР». Після проведення огляду вказаних речей їх поміщено до прозорого файлу, який опечатано та скріплено підписами понятих та печаткою Олександрійського ВП.

З розписки написаною власноруч потерпілим ОСОБА_8 вбачається, що 17.03.2016 року речі, які оглянуті 16.03.2016 року передано останньому для зберігання до вирішення справи.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18.03.2016 року за участі потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що останньому наносилися удари, а потім викрадалися речі, які знаходилися у внутрішніх кишенях верхнього одягу куртки.

Висновок судово-товарознавчої експертизи №495 складеного 21.03.2016 року вказує, що ринкова вартість представленого для дослідження мобільного телефону «НТС» 210, придбаного в липні 2015 року станом цін на 11.03.2016 року складає 1 785 грн 40 коп.

Судом встановлено, що докази, які надані стороною обвинувачення отримані згідно норм КПК України та є належними і допустими.

Покази обвинуваченого суд оцінює критично як своєрідно лінію захисту, що за своєю суттю не надає можливості виправдати обвинуваченого, а також перекваліфікувати його дії з ст. 186 на ст. 185 КК України за клопотанням адвоката, так як останній вважає, що скоєно таємне викрадення майна, а не відкрите. Суд звертає увагу, що потерпілий, який надавав покази у судовому засіданні притягнутий до присяги та останній усвідомлював відповідальність покладену на нього під час його допиту у даному кримінальному провадженні та вказав, що він усвідомлював та пам`ятає нанесення ударів руками та нишпорення у його кишенях, а також відкрите викрадення його майна у під`їзді.

Отже, показання потерпілого та заява про скоєння грабежу з якою останній звернувся одразу до поліції, де чітко зазначено усвідомлення грабежу, у сукупності з показами свідків, зокрема свідка ОСОБА_22 вказують на безперечний факт того, що ОСОБА_8 , хоча і вживав алкогольні напої (майже 50 гр), але розумів та усвідомлював викрадення належного йому майна, при цьому обвинувачений ігнорував це. Стороною захисту не доведено наявність кваліфікуючих ознак злочину передбаченого ст. 185 КК України, а саме крадіжки (таємного викрадення майна), що вказує на інший спосіб вчинення злочину, а саме відкритого викрадення майна у потерпілого та у свою чергу не дає можливості суду здійснити перекваліфікацію дії ОСОБА_11 .

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Таким чином, оцінюючи всі докази зрозуміло, що обвинувачений свідомо вів потерпілого у під`їзд, де останній не проживає з метою грабежу, який вчинив, а потім залишив його на вулиці біля під`їзду, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Оцінюючи вищезазначені докази по справі, виходячи із сукупності всіх встановлених судом обставин подій, які відбувалася, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінальних проваджень в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що по справі надано суду достатньо доказів щодо вчинення обвинуваченим злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Норми ст. ст. 50, 65 КК України вказують, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначені обвинуваченому покарання судом також враховується те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод особи та має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Судом також враховується поведінка обвинуваченого за час досудового розслідування, а також під час судового розгляду, де він не визнав вину у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема, не визнання своєї вини у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, даних про його особу, зокрема, ОСОБА_11 раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, характеризується посередньо, одружений, відшкодував потерпілому 10 000 грн 00 коп., покладення потерпілим на розсуд суду міру покарання, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих обставин, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише за призначення такого виду покарання як позбавлення волі, але з встановленням іспитового строку на підставі статті 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.

Потерпілий звернувся до суду з позовом, де відповідачем визначив ОСОБА_11 , тому просить відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 607 грн 00 коп. та 10 000 грн 00 коп. моральної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченого.

Відповідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 повернув потерпілому лише частину коштів у розмірі 10 000 грн 00 коп., але не повернув 607 грн 00 коп. матеріальних збитків, які підлягають стягненню з метою відновлення прав потерпілого.

Міра запобіжного заходу до обвинуваченого не застосовувалася.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 366 - 371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за скоєння злочинів:

- ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі 1 (один) рік;

- ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_11 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 607 (шістсот сім) грн 00 коп.

Речові докази: мобільний телефон «НТС Desire 210» в якому сім-карта «МТС» та «Київстар», карта пам`яті «Micro SD»; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 ; банківську карту «Ошадбанк», три банківські карти «Приватбанк», ключі від автомобіля «КІА SOUL» залишити ОСОБА_8 в користування.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_23 НЕРОДА