ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/82/20 Справа № 693/1537/19 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурора захисникаОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 21.01.2020 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Тинівка, Жашківського району Черкаської області, українця, громадянина України, має неповну середню освіту, не працюючий, не одружений, учасником бойових дій не є, на утриманні неповнолітніх дітей не має, депутатом не являється, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , там же проживає, в силу ст. 89 КК України не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням у якому зазначає, що 17 грудня 2019 року до Жашківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від чергової медсестри, про те, що 16.12.2019 до відділення Жашківської ЦРЛ каретою швидкої медичної допомоги було доставлено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 з тілесними ушкодженнями, після чого її було доставлено до нейрохірургічного відділення Уманської міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 остання померла.

За вказаним фактом СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області 17.12.2019 зареєстровано кримінальне провадження №0000557, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 грудня 2019 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_10 та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, руками штовхнув останню, від чого вона впала на підлогу, вдарившись при цьому об вугол дерев`яної поверхні журнального столику, тим самим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження від яких остання в подальшому померла.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 445 від 17.12.2019, смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала внаслідок вогнищевої травми головного мозку.

Таким чином, наявні підстави для висновку про вчинення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

17 грудня 2019 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

17 грудня 2019 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилаючись на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України просить продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав клопотання з підстав, викладених у клопотанні, вважає, що ризики, які були підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінились.

Підозрюваний ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції вказав на те, що співпрацює зі слідством та просив застосувати домашній арешт.

Захисник в судовому засіданні суду першої інстанції вважав необгрунтованою пред`явлену підозру так і подане клопотання, підозрюваний має постійне місце проживання, домашнє господарство, доглядає пристарілу матір яка тяжко хворіє, а тому просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який діє в інтересах підозрюваного та який подав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, твердження прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, у відповідності до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею суду першої інстанції вищевказані норми закону не були дотримані в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими, ОСОБА_9 підозрюють у тому, що « 13 грудня 2019 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_10 та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, руками штовхнув останню, від чого вона впала на підлогу, вдарившись при ньому об вугол дерев`яної поверхні журнального столику, тим самим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження від яких остання в подальшому померла.».

Вказані обставини підтверджені показами підозрюваного ОСОБА_9 наданими під час досудового розслідування так і під час судового засідання суду першої інстанції, протоколом огляду місця події, протоколом проведеного слідчого експерименту, оглядом речових доказів, вилучених під час огляду місця події.

Крім того, з незрозумілих підстав в ухвалі суду першої інстанції зазначено, що з протоколу огляду трупа потерпілої, вбачається наявність на тілі не менше тринадцяти тілесних ушкоджень у виді синців та гематом, хоча їх час та механізм виникнення не з`ясовано. Однак дана обставина трактується слідчим суддею як підстава, що виправдовує тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою.

Не відповідають дійсності і висновки суду щодо негативної репутації підозрюваного ОСОБА_9 .

З наданої з місця проживання характеристики з негативу лише зазначено, що ОСОБА_9 зловживає спиртними напоями. Однак разом з цим, будь-яких скарг на нього від мешканців села не надходило.

З матеріалів справи вбачається, що до затримання ОСОБА_9 мав місце роботи, але офіційно не був працевлаштований. Дана обставина сторонами не заперечувалась та не спростовувалась.

Глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Як відомо, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Колегія суддів вважає, що при винесенні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України судом порушено вимоги ст.ст.132,176,177,178 КПК України та норм міжнародного права.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи,

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. З ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 18 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до положень статті 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу обов`язково повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставин що обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тобто, одних припущень слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Колегією суддів встановлено, що всупереч вказаної норми закону, клопотання слідчого не містило жодних обставин, які свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про:

1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа;

2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу;

3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу;

4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини;

Колегія суддів встановила, що ухвала слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 21.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не зазначено жодних обставин, які свідчать про існування заявлених ризиків або з`явилися інші ризики.

Чим обґрунтовується ризик того, що підозрюваний може вчинити інший злочин, а також впливати на свідків, яких не існує, не зрозуміло. Усі обставини кримінального правопорушення відомі лише з показів підозрюваного.

Починаючи з 13.12.2019 та до моменту затримання - 17.12.2019, підозрюваний ОСОБА_9 перебував за місцем проживання.

Крім того в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор у кримінальному провадженні повідомив, що ОСОБА_9 на теперішній час змінено підозру з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 177, 178, 193, 194, 196, 199, 309 КПК України і ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод та дійшов не вірного висновку про те, що слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_9 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, - оскільки клопотання слідчого не містило жодних обставин, які свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, -прокурор.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваного ОСОБА_9 - підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 слід задовольнити, обравши ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби.

Враховуючи указане вище та керуючись ст. ст.177, 178, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 21 січня 2020 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України задовольнити частково.

Обрати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби строком на 7 днів, а саме до 17.02.2020 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня за адресою АДРЕСА_1 ;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_9 з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :