Справа № 344/7482/20
Провадження № 1-кс/344/2836/20
У Х В А Л А
24 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 12 березня 2020 року скаржник подав до Івано-Франківського міського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області заяву про вчинене кримінальне правопорушення, якою повідомив, що його колишня дружина ОСОБА_3 та її мама ОСОБА_4 незаконно заволоділи особистими документами скаржника, втрата яких істотно ускладнює реалізацію його прав, свобод та законних інтересів, зокрема документами: дипломами про вищу освіту, трудовою книжкою, документами, що посвідчують право власності, та особистим майном скаржника: золотим обручальним кільцем вартістю 350 доларів США. Скаржник, згідно заяви поданої органу досудового розслідування просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про факт вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. 357 ч. 3 та ст. 185 КК України, розпочати розслідування, притягти винних до кримінальної відповідальності, та надати йому відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та постанову про визнання скаржника потерпілим. Прийняття заяви підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 95 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення. В даному талоні зазначено, що заяву зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 9304. У відповідь листом від 13.04.2020 р. № 5279/108/46/04-2020 заступник начальника Івано-Франківського міського відділу поліції ОСОБА_5 повідомив скаржника про те, що заяву зареєстровано за № 7094 від 25/02/2020 розглянута, ОСОБА_6 відмовилась від будь яких пояснень згідно ст. 63 Конституції України, факт крадіжки документів вона заперечує, тому вжити заходи реагування не надається можливим. 01 червня 2020 року скаржник повторно направив до Івано-Франківського міського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області заяву про вчинене кримінальне правопорушення, якою я просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про факт вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. 357 ч. 3 та ст. 185 КК України. Зазначена заява була направлена до Івано-Франківського міського відділу поліції 01.06.2020 року цінним листом з описом про вкладення. Відповідь на дану заяву скаржник не отримав. Таким чином, жодних дій спрямованих на внесення наданих скаржником відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на здійснення досудового розслідування, та на надання мені витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчими слідчого відділу Івано-Франківського міського відділу поліції не вчинялось.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином, подав суду клопотання заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав в повному обсязі.

В судове засідання представник органу досудового розслідування не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано.

Відповідно до п. 10 ст. 290 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

Учасники спору, які не прибули в судове засідання не надали суду доказу наявності поважних причин для оголошення в судовому засіданні перерви.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак, в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та «Стоянова та Недельку проти Румунії» (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому.

Безпосередньо в заяві скаржника вказано, що заявник надав згоду на проживання колишньої дружини в належній йому квартирі, ОСОБА_6 не заперечується наявність в неї документів, таким чином між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу поділу спільного майна подружжя, що не створює складу злочину за вказаною кримінально-правовою кваліфікацією в відповідній заяві.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду.

Таким чином не внесення органом досудового розслідування в ЄРДР відомостей, які за змістом не складають повідомлення про злочин не спростована скаржником. Кримінально-правове переслідування особи задля забезпечення реалізації принципу невідворотності покарання за вчинення злочину не забезпечується за бажанням будь-яких осіб, а здійснюється у порядку, що визначений законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином обов`язок доказування обставин, що складають предмет судового розгляду законом покладено на відповідну заінтересовану сторону.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Гарантії незалежності слідчого, що вказані в ст. 36 КПК України в тому числі забезпечуються і диспозицією ст. 343 КК України, в якій передбачено неправомірність впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, добитися прийняття незаконного рішення.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживати правами, що гарантовані положеннями Конвенції.

Тому і суд не є засобом для будь-яких учасників кримінальних процесуальних відносин у зловживанні правами, не толерує таких дій та не сприяє цьому.

В заяві про вчинення злочину повинно бути однозначно вказано на фактичні обставини, які відповідають будь-якій із диспозицій особливої частини КК України, а не про припущення таких дій, сумніви у їх здійсненні.

Таким чином суду не надано доказів на обґрунтування обставин за скаргою.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1