Справа № 158/34/20 Провадження №11-сс/802/118/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000007 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ЄРДР за № 0000007 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Представник володільців майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, згідно з поданими заявами просили проводити розгляд клопотання у їх відсутності, щодо задоволення клопотання заперечили.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя істотно порушив вимоги ст. 370 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання старшого слідчого задовольнити та накласти арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчого.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так доводячи підставність поданого клопотання в частині накладення арешту на це майно слідчий вказував про те, що вилучене майно є предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Повернення такого майна унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування.
Разом з тим матеріали клопотання не містять доказів, а прокурор в ході його розгляду не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання майна речовими доказами постановою слідчого.
Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя місцевого суду, як на підставу накладення арешту майно слідчий посилався на те, що воно є доказом злочину, однак при цьому, таке твердження належним чином не обґрунтовано та не вмотивовано. Не було надано з цього приводу і відповідних належних доказів.

Погоджується апеляційний суд і з мотивами місцевого суду щодо необґрунтованості мети накладення арешту, оскільки в клопотанні не зазначено, а в ході розгляду клопотання, прокурором не наведено правових підстав і мети такого арешту відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення огляду домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 з підстав, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000007 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: