Провадження № 1-кп/205/277/20
У Х В А Л А
19 травня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000712 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має не повну середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, прокурор ОСОБА_4 просив суд продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 , який неодноразово був засуджений, в тому числі й за корисливі злочини, може вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду. В своїх доводах прокурор посилався на те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, стійких соціальних зв`язків, вчинив тяжкий злочин. Також, прокурор зазначив, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_3 проявляв поведінку, направлено на ухилення від досудового слідства, у зв`язку з чим він був затриманий вході проведення оперативних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти продовження йому строку запобіжного заходу та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язався не переховуватися від суду та виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого та стати на шлях виправлення. Також зазначив, що має намір проживати спільно із своєю співмешканкою, а також те, що ним були відшкодовані завдані матеріальні збитки.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні також заперечувала проти продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, мотивуючи тим, що ризик переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших злочинів недоведений. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовані завдані матеріальні збитки. Також зазначила, що ОСОБА_3 має соціальні зв`язки, проживає разом із своєю матір`ю та співмешканкою, яка на теперішній час підтримує з ним зв`язки, окрім того, перебуваючи на свободі він може влаштуватися на роботу та займатися суспільно-корисною працею.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 підтримали думку прокурора та просили суд продовжити ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, заслухавши думки обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого та його представника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Так, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зав`язків, відсутність родини та неповнолітніх дітей. Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 страждає на хронічну сенсоневральну туговухість четвертого ступеню, у зв`язку з чим має вади слуху, проте вважає, що зазначене захворювання не перешкоджає застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає доведеним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі, може вчинити інші злочини та продовжити злочинну діяльність, оскільки останній неодноразово був засуджений, в тому числі й за корисливі злочини, судимості не зняті та непогашені. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що останній раз ОСОБА_3 був засуджений за ст. 391 КК України під час відбування раніше призначеного йому покарання, що вказує на те, що останній не став на шлях виправлення і схильний до проявів протиправної поведінки.

Окрім того, із врахуванням у сукупності з вищенаведеними ризиками подальшого вчинення обвинуваченим правопорушень, а також його поведінки у минулому, зокрема спроб переховування від органів поліції на стадії досудового розслідування та з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у вигляді шести років позбавлення волі, під загрозою можливого застосування такого покарання, у разі визнання його винуватим, суд вважає доведеними ризики переховування ОСОБА_3 від суду.
Крім того, в ході розгляду питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала.

Також суд не знаходить достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки на думку суду, більш м`які запобіжні заходи, не спроможні забезпечити належний розгляд провадження відносно ОСОБА_3 та виконання останнім процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 16 липня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1