Справа № 448/233/17 Провадження № 1-кп/441/19/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2019 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_3 ОСОБА_4
потерпілого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
та його захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Городок кримінальне провадження № 0000920 від 20.11.2016р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бодайбо Іркутської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , без громадянства, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
20.11.2016р. близько 03.00 год. на автобусній зупинці в с. Волиця Мостиського району Львівської області ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_5 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар ногою по голові, від якого ОСОБА_5 впав і вдарився потилицею до бордюрного каменя, отримавши закритий перелом потиличної кістки, забій-струс головного мозку, крововилив в порожнину черепа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 20.11.2016 він пішов на танці в с.Волиця Мостиського району Львівської області, із Зьомбер, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вживали спиртні напої, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доходили до зупинки, хтось вдарив ОСОБА_8 , потім бачив що в ході сутички хтось впав на асфальт, тверезих там не було, особисто він нікого не бив, вважає, що потерпілий його оговорює. Не заперечив, що передавав потерпілому 5000 грн. в ході досудового слідства. Пояснив, що гроші передав на прохання хлопців з с. Підгать.
Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права,з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі,безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності,допустимості і достовірності доказів,прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до норм ст.56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , пояснив, що в ніч на 20.11.2016. (з суботи на неділю) разом із товаришами поїхали на дискотеку в с. Волиця Мостиського району. Близько 03.00 год., коли вони збиралися додому, почули крики біля автобусної зупинки, а тому побігли туди. На автобусній зупинці була якась сутичка. Він з товаришами хотів розборонити хлопців, коли незнайомий йому хлопець наніс удар в обличчя. Він у відповідь також наніс йому удар в тулуб. Після цього другий хлопець вдарив його в ніс і він впав на землю. При цьому впав на лікті, головою об землю не вдарявся, з усіх людей він знав лише обвинуваченого. Коли він відкрив очі і намагався підвестися, побачив як ОСОБА_10 наносив йому удар в голову ногою. Прізвищ двох перших хлопців, які наносили йому легкі удари, він не знає, ОСОБА_6 знає давно з вигляду. Після удару ОСОБА_6 він відчув удар в голову об бордюр. Після цього конфлікту він лежав у лікарні 2 тижні, обвинувачений відшкодував його матері 5000 грн. заподіяної шкоди. При цьому ОСОБА_10 нічого не пояснював.
Натепер претензій до обвинуваченого не має, не бажає щоб він ніс суворе покарання, крім того, коли тільки справу було порушено він мав намір закрити провадження і з цього приводу ходили з обвинуваченим до юриста, однак їм сказали, що за вказаною статтею обвинувачення примирення не передбачено.
Суд приймає до уваги показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, оскільки повідомлені ним в суді дані, повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, є послідовними, оскільки про аналогічний розвиток події потерпілий стверджував під час всього судового слідства. Як зазначив потерпілий ОСОБА_11 до ОСОБА_12 він упереджено не відноситься, немає підстав його оговорювати.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті об`єктивні зв`язки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України також стверджується показаннями допитаних свідків.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що приблизно два роки тому, точно не пам`ятає, в листопаді в с. Волиця з друзями були в клубі , ОСОБА_6 зауважував їм, що вони тут роблять, приблизно о 3 годині почув від хлопців про конфлікт, потерпілий був напідпитку, підбігши до зупинки бачив як один із друзів ОСОБА_6 вдарив потерпілого в обличчя, потім потерпілий наніс удар у відповідь , потім другий з друзів ОСОБА_12 наніс удар в лице потерпілому ОСОБА_11 від якого останній упав, припіднімаючись, йому з ноги наніс удар ОСОБА_6 від якого потерпілий ударив головою об бардюр та після чого був у лікарні.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду показав, що відомості в ЄРДР було внесено 20.11.2016 за заявою потерпілого ОСОБА_5 в якій він вказав на ОСОБА_6 як такого,що наніс йому сильний удар, спочатку правопорушення було кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, а після отримання висновку експерта було змінено кваліфікацію. ОСОБА_6 не заявляв про допит інших осіб. Крім того ОСОБА_6 пояснював, що не бив потерпілого, а коли повертався з магазину , втрутився в бійку, бачив, що один з учасників лежить на землі і надавав йому допомогу.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду показав, що в ніч події був у клубі в с.Волиця, вживав спиртне із ОСОБА_6 хто кого бив не пам`ятає, а на другий день від ОСОБА_12 дізнався, що потерпілий подав заяву у поліцію, потім він, ОСОБА_8 були присутні при передачі ОСОБА_12 грошей потерпілому ОСОБА_11 про що мати останнього написала розписку.
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що 20.11.2016 в с.Волиця Мостиського району в сутичці його хтось вдарив, ОСОБА_6 десь був позаду і підійшов пізніше до місця події. Потерпілий був у стані сп`яніння. Повідомив що він, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 давали потерпілому гроші, таким чином він хотів допомогти ОСОБА_17 бо казали, що той копав потерпілого. Ходили в поліцію щоб дати пояснення, але їх ніхто не допитував.
Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_18 показав, що в ніч події також був на зупинці в с. Волиця, бачив потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_19 і Турчина. На місці бійки бачив всіх зі спини, ОСОБА_12 стояв з боку біля зупинки з двома хлопцями з с. Підгать , бачив як потерпілий вдарив якогось хлопця.
Обвинувачений, заперечуючи показання потерпілого та свідків, не навів суду причин, за яких останні могли б давати неправдиві покази, крім того ствердив, що письмової заяви про допит інших осіб слідчому не подавав.
Також правопорушення вчинене ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами :
Витягом з кримінального провадження № 0000920 від 20.11.2016
- заявою ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.11.2016р., згідно з якою 20.11.2016 . ОСОБА_6 в с. Волиця Мостиського району на автобусній зупинці побив його, заподіявши тілесні ушкодження;
- висновком експерта №197/2016 від 20.11.2016р., відповідно до якого в неповнолітнього ОСОБА_5 , 1999 р.н., згідно медичних документів виявлено закритий перелом потиличної кістки, забій-струс головного мозку, крововилив в порожнину черепа, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, при огляді виявлено крововилив на слизовій верхньої губи справа, який відноситься до легкого тілесного ушкодження. Перераховані ушкодження могли виникнути 20 листопада 2016р., утворилися від контактів з тупими предметами, зокрема, травма голови у вигляді перелому потиличної кістки та забою лобних часток головного мозку могла виникнути при ударі потилицею до тупого предмета (можливо, з прискоренням), крововилив на слизовій верхньої губи міг утворитися при ударі ногою або рукою. На тілі ОСОБА_5 виявлено не менше двох місць прикладання тупих предметів; висновок експертом ОСОБА_20 допитаним в судовому засіданні підтримано.
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 17.02.2017р. та фототаблицею до нього, в яких зафіксовано як ОСОБА_5 в присутності понятих та законного представника відтворив обставини нанесення йому удару ОСОБА_6 20.11.2016р. на автобусній зупинці в с. Волиця Мостиського району Львівської області. Потерпілий, зокрема, вказав, що разом із своїми товаришами ОСОБА_13 та ОСОБА_21 в цей день відпочивали в Народному домі с. Волиця. Коли вони вийшли на вулицю, почули крики зі сторони автобусної зупинки, яка розташована неподалік бару «Візит», тому побігли туди. На зупинці вони побачили групу хлопців, серед яких був і обвинувачений. Він зробив зауваження хлопцям, один із яких після цього наніс йому удар рукою в обличчя. Він наніс у відповідь один удар незнайомому йому хлопцю в тулуб. Після цього йому знову нанесли удар по обличчю, внаслідок чого він впав на спину. Коли він лежав на землі та дещо припідняв голову, до нього підбіг ОСОБА_6 та наніс йому один удар ногою по голові, а саме по обличчі справа. Удар був настільки сильним, що він головою вдарився об бордюр і втратив свідомість;
- протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_13 від 17.02.2017р. та ОСОБА_21 від 18.02.2017р., а також фототаблицями до них, де останні підтвердили той факт, що 20.11.2016р. під час сутички на автобусній зупинці в с. Волиця Мостиського району Львівської області ОСОБА_6 наніс удар в голову ОСОБА_5 , коли останній підводився з землі, в результаті чого ОСОБА_5 вдарився головою об бордюр і втратив свідомість;
Суд, оцінивши наведені докази, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ст.89 КПК України.
Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту, про те, що обвинувачення сфальсифіковано, слідчим не взято до уваги стан сп`яніння потерпілого, не встановлено слідчим осіб, які завдали ушкоджень потерпілому, не досліджено можливого завдання тілесних ушкоджень потерпілому шляхом падіння з власного росту, оскільки наведені захисником підстави досліджені в суді, зауваження захисника для визнання доказу недопустимим судом до уваги не беруться, оскільки , те що потерпілий перебував у стані сп`яніння ніким не оспорюється, також як підтвердив сам обвинувачений він письмово з клопотанням про допит інших осіб до слідчого не звертався, з висновку експертизи чітко вбачається той факт, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, висновок за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам ст.101 КПК України. Дослідження експертом медичної карти стаціонарного хворого потерпілого та матеріалів кримінального провадження не суперечить нормам кримінально-процесуального закону і сумнівів у законності дій експерта не викликає, крім того, на досудовому слідстві ні в захисту ні в обвинуваченого не виникало претензій щодо результатів експертизи.
Окремо слід звернути увагу на те, що в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_20 , який підтримав надані ним висновки судово-медичної експертизи № 197/2016 від 20.11.2016 і зокрема підтвердив той факт, що ступінь тяжкості хворого визначено з медкартки, не виключається, що тілесні ушкодження могли утворитися при падінні власного росту, та не виключається і удар ногою як тупим предметом, що призвело до наслідків. Позицію захисника щодо падіння потерпілого з власного зросту та можливого отримання тяжкого тілесного ушкодження, спростовано поясненнями експерта в судовому засіданні, висновком експертизи, показами самого потерпілого та свідка ОСОБА_22 . Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами.
В суді обвинувачений наголосив на тому, що гроші передані ним потерпілому , не його, а насправді він їх передав від інших осіб. Однак протягом часу розгляду справи в суді доказів на спростування такого не здобуто, і як було підтверджено розписку написано потерпілим на ім`я ОСОБА_6 , та як повідомив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , він чув, що ОСОБА_23 копав потерпілого, оскільки є товаришами, брав участь при передачі грошей ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_11 .
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є друзями обвинуваченого, що ставить під сумнів надані ними показання в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень самим потерпілим чи іншими особами, з огляду на те , що обидва свідки в суді ствердили, що саме їм повідомив обвинувачений про подану заяву в поліцію потерпілим, і вони всі були при передачі ОСОБА_6 грошей потерпілому Караньку, тому суд вважає, що такі спрямовані на захист обвинуваченого ОСОБА_6 та уникнення останнім кримінальної відповідальності.
Окрім цього, надані показання свідками ОСОБА_24 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в цій частині, не впливають на висновки суду щодо наявності у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та його винуватості у вчиненні даного злочину. Слід зауважити, що дані свідки вказали, що обвинувачений, знаходився на місці події, також ніхто з них не ствердив, що ОСОБА_6 розбороняв бійку, як про це він говорив слідчому, тобто їх покази не узгоджуються між собою.
У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, характеризується: дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.
Тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило 2) втрату будь-якого органа або його функцій; 3) психічну хворобу; 4) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 5) переривання вагітності; 6) непоправне знівечення обличчя.
Вчиняючи умисний злочин особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання тяжких , не бажаних наслідків.
Із фактичних обставин справи встановлено, що обвинувачений наніс один удар з ноги в область голови потерпілого в той момент, коли останній намагався припіднятися , саме від удару ноги потерпілий вдарив головою об бетонний бордюр.
Наносячи цілеспрямовано удар ОСОБА_6 мав конкретизувати у своїй свідомості яку може бути заподіяно потерпілому шкоду.
Аналізуючи зібрані у справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю. Вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому умисні тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставини, що пом`якшують покарання суд відносить відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілому, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Враховується, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, вперше притягається до кримінальної відповідальності,його молодий вік, позитивно характеризується за місцем своєї реєстрації, згідно письмової заяви потерпілий не має до нього жодних претензій, згідно висновку органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик його небезпеки для суспільства низькі, виправлення його без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе шляхом застосування до нього покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та звільненням його від відбування покарання з наданням іспитового строку, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З приводу заявленого цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно вимог ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Матеріалами цивільного позову підтверджується, що на лікування ОСОБА_5 , який перебував на лікуванні у хірургічному відділенні Мостиської КЦРЛ 12 днів з 20.11.2016р. до 02.12.2016р. включно, закладом охорони здоров`я було понесено витрати у розмірі 2586 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого.
Процесуальних витрат та речових доказів у справі не має. Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на один рік з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь Мостиської районної ради до районного бюджету понесені Мостиською комунальною центральною районною лікарнею витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 2586 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 00 коп., перерахувавши їх на р/р НОМЕР_1 , МФО 825014, УДК у Львівській області.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1