Справа № 139/127/18
Провадження № 1-кп/127/781/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою та частиною третьою статті 345 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою та частиною третьою статті 345 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засіданні клопотала про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, ризики, які існували на час застосування до обвинуваченого зазначеного запобіжного заходу, на даний час не відпали, оскільки розгляд справи розпочато спочатку.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 в судове засідання не з`явились, однак у заяві про проведення підготовчого судового засідання у їхню відсутність просили продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 зауважив, що він протягом тривалого часу утримується під вартою, має постійне місце проживання, його мати проживає у місті Вінниці, а тому вважає за доцільне змінити застосований до нього запобіжний захід з утримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає, що правові підстави для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу відсутні. Зокрема, прокурором не наведено доказів наявності ризиків, на які вона посилається. Крім того, зауважив, що обвинувачений протягом тривалого часу перебуває під вартою і тяжкість злочину, в якому він обвинувачується згідно з європейськими стандартами не можу бути єдиною підставою для продовження утримання особи під вартою. Також захисник просив врахувати соціальні зв`язки його підзахисного і з урахуванням усіх доводів змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід з утримання під вартою на заставу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечила проти продовження її підзахисному строку дії запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, на які вона посилається.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Порядок звернення сторони захисту до суду з клопотанням про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу регламентований статтею 201 глави 18 КПК. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_8 спливає 18.04.2020 р. Таким чином, стороною обвинувачення не було дотримано строку звернення з відповідними клопотаннями до суду та вимог кримінально-процесуального законодавства щодо вручення клопотання обвинуваченому. Разом з тим, з наданих стороною обвинувачення матеріалів випливає, що стороною обвинувачення було вжито завчасних, належних і достатніх заходів для забезпечення вручення обвинуваченим копії клопотання про продовження строку застосованого до них запобіжного заходу.

Слід при цьому зауважити, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, що недотримання наведеного вище строку та порядку звернення до суду має наслідок неможливість вирішення питання щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу по суті. Зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Отже, аналіз вищенаведених норм кримінально-процесуального закону не свідчить про те, що недотримання порядку звернення до суду з відповідними клопотаннями призводить до неможливості їх розгляду по суті, а тому суд вважає за доцільне розглянути надані суду клопотання та надати оцінку доводам сторін кримінального провадження. Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Крім того, положення чинного кримінально-процесуального закону не містять застережень, що недотримання прокурором вимог щодо форми звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження має наслідок повернення такого клопотання або ж відмова у його задоволенні.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії обраних до обвинувачених запобіжних заходів або їх заміни суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Згідно з положеннями частиною першою статті 183 КПК взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Також суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні раду умисних насильницьких злочинів, у тому числі й особливо тяжкого злочину. Суд враховує, що на даний час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не розпочато, зокрема не допитані потерпілі та свідки у кримінальному провадженні. А тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на зазначених осіб, переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовані. Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою з поважних причин, у тому числі й за станом здоров`я, суду надані не були.

При вирішенні питання щодо наявності правових питань для зміни застосованого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді застави суд враховує, що частиною четвертою статті 183 КПК визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Як вже судом було зазначено вище, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні насильницьких тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а тому враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне на даний час в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого запобіжного заходу відмовити, продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 15.04.2020 р. до 23:59 год. 13.06.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: