УХВАЛА

19 травня 2020 року
м. Київ

справа № 741/458/17
провадження № 51-2179 ск 20

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 3 березня 2020 року щодо останніх та ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно із законодавчими приписами у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень.
У силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції (далі Суд) не уповноважений ревізувати повноти розгляду справи, перевіряти оспорюване рішення на предмет невідповідності викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні касаційної процедури виходить з обставин, установлених судом нижчої інстанції. Відповідно до положень ст. 438 КПК Суд вправі скасувати або змінити оскаржене рішення у випадку допущення істотних порушень норм права.
Тому, в разі незгоди з прийнятим рішенням, скаржник має навести правові аргументи на підтвердження наявності підстав, на яких він просить скасувати оспорювану ухвалу.
Натомість, порушуючи у поданій скарзі питання про скасування згаданого рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, захисник не зазначає обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, які не є предметом ревізії в порядку касаційної процедури. Також скаржником не викладено доводів, які би свідчили про те, що звільнення засудженого від покарання за порушення недоторканності житла суперечить правилам статей 49, 74 вказаного Кодексу.
Крім того, у касаційній скарзі не зазначено, яких саме доводів сторони захисту не було розглянуто судом апеляційної інстанції й не надано на них в ухвалі вичерпних відповідей, звідси й немає обґрунтування недодержання ст. 419 КПК.
Разом із цим, посилаючись на здійснення апеляційного провадження за відсутності потерпілих і стверджуючи про необхідність скасування ухвали щодо засудженого ОСОБА_7 , скаржник залишив поза увагою, що він не уповноважений представляти їхні інтереси, а ч. 1 ст. 22 вказаного Кодексу передбачає самостійне обстоювання сторонами своїх позицій.
Таким чином, у скарзі не наведено в аспекті статей 84, 91, 94, 412, 413, 404, 405 КПК обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваного рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 3 березня 2020 року щодо останніх та ОСОБА_7 залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3