Справа № 308/1041/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/1041/20, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000007 від 02.01.2020 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Ужгорода, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із повною середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого
- вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2012 року за ст. 185 ч.3, 185 ч.2, ст. 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 9 років 1 місяць

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту :
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

01.01.2020 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи на вулиці Капушанській, неподалік будинку №27 в місті Ужгород, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, із застосуванням фізичного насильства до ОСОБА_6 , яке не є небезпечним для життя чи здоровя, що виразилося у здійсненні поштовху в спину потерпілій ОСОБА_6 , від якого остання впала на землю,відкрито ривком викрав жіночу сумочку, вартість якої згідно з висновком експерта від 16.01.2020 №11/13 становить 149 грн. 33 коп., в середині якої перебували мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi 5», вартість якого згідно висновку експерта від 30.01.2020 №11/12 становить 2408 грн. 00 коп., та інші особисті речі потерпілої ОСОБА_6 , які не становлять матеріальної цінності для потерпілої,після чого заволодівши викраденим майном, зник з місця скоєння правопорушення у невідомому напрямку, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2557 гривень 33 копійок.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №9 від 30.01.2020 року на тілі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ссаден, синців та площин здирань на шкірних покривах обличчя, тильної поверхні обох кистей та обох колінних суглобів, а також виявлено вшиту рану в області спинки носа. Вищевказані тілесні ушкодження з урахуванням даних медичної довідки, могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, яким могли бути руки затиснуті в кулак сторонньої людини або від ударяння об тупі тверді предмети при падінні потерпілої з висоти власного зросту, як при наданні тілу прискорення так і без нього при цьому враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_6 та дані медичної довідки, їй було спричинено не менше чотирьох тілесних ушкоджень. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної довідки, вкладаються в час події, яка мала місце 01.01.2020 року і могли виникнути при обставинах на які вказує потерпіла. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але меншу 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.3. «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджено наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.2 ст. 186 КК України.
Прокурор в судовому засіданні надав суду угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання винуватості від 21.02.2020 року, яку прокурор просив затвердити, з додержанням наступних умов.
На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 469 ч.4, 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.
Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Згідно з даними угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України; погодитися з визначеним в угоді покаранням.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки і один місяць, на підставі статті 71 КК України до покарання за цим вироком (чотири роки один місяць позбавлення волі) приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2012 року , з урахуванням ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 15.11.2018 року про умовно-дострокове звільнення (невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 29 днів позбавлення волі) - три місяці і дванадцять днів позбавлення волі і призначити остаточно до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки чотири місяці і дванадцять днів.
Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та її суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю. Окрім того, ОСОБА_3 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 21.02.2020 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.
В судовому засіданні прокурор також висловив думку про затвердження угоди про визнання винуватості.
Потерпіла ОСОБА_7 подала письмову заяву про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим в порядку ч. 4 ст. 469 КПК України, яку долучено до матеріалів справи. Також подала до суд заяву про розгляд справи без її участі.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.
Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода про визнання винуватості від 21.02.2020 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч.2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином.
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 21.02.2020 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
При укладенні угоди враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме: щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.
За таких обставин суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 21 лютого 2020 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395, 469, 472 - 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 затвердити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років і один місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2012 року з урахуванням ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 15.11.2018 року про умовно-дострокове звільнення (невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 29 днів позбавлення волі) - три місяці і дванадцять днів позбавлення волі і призначити ОСОБА_3 остаточно до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки і чотири місяці і дванадцять днів.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Речові докази по справі: жіночу сумочку чорного кольору, мобільний телефон та годинники, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній як власнику.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 1884,12 гривень за проведення судових експертиз .
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1