ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1957/20 Справа № 211/1726/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001723, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює слюсарем-ремнтником, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_12

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_13

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10 липня 2020 року включно без визначення застави.
Суд першої інстанції мотивував прийшов до висновку про відсутність у обвинувачених будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів, а тому, залишаючись на свободі, останні можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, можуть переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Судом першої інстанції також було враховано, що судовий розгляд не розпочато, не вирішено питання щодо допиту свідків, потерпілих.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що на даний час відсутні будь-які підстави для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що ствердження про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду нічим не підтверджено та не обґрунтовано. Також зважає на те, що ОСОБА_6 не вчиняв жодних спроб незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.
- захисник ОСОБА_7 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування зазначає, що фактично жодного доказу та належного обґрунтування існування заявлених прокурором ризиків не було зазначено та наведено, як і в самому клопотанні, так і під час судового розгляду самого клопотання. Вказує на відсутність будь-яких підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Також зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів не перебуває, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків останнього. Крім цього, захисник вказала, що доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого злочину, матеріали справи не містять.
- захисник ОСОБА_9 інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце мешкання.
Заслухавши обвинувачених та їхніх захисників, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги своїх апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти апеляцій захисників, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Доводи апеляцій захисників про недоведеність необхідності продовження саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у вбивстві на замовлення двох або більше осіб, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Також судом було враховано, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не мають постійного джерела доходу, не одружені, не мають дітей чи інших утриманців, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за ч. 2 ст. 186 КК України, а обвинувачений ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, що свідчить про відсутність у обвинувачених будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів, а тому, залишаючись на свободі, останні можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, за висновком суду, підстав для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного захожу на даній стадії процесу не вбачається, оскільки вони не зможуть забезпечити належну їх процесуальну поведінку.
Апеляційний суд зважає, що судовий розгляд не розпочато, не вирішено питання щодо допиту свідків, потерпілих, що разом у сукупності з наведеними обставинами дає підстави ймовірності впливу на останніх з боку обвинувачених.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останнім, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної їх поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів не перебуває, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків останнього, не є обґрунтованими, оскільки наявними матеріалами контрольного провадження не підтверджуються, а в судовому засіданні апеляційного суду цих обставин встановлено не було.
Доводи в апеляції захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого злочину, зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Що стосується посилання на те, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, наявність трьох обвинувачених у кримінальному провадженні, а також поведінку учасників кримінального провадження, що узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4