ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5595/18 Номер провадження 11-кп/814/147/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілого
ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000152, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_12 про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.162, ч.1 ст.122 КК України та закриття кримінального провадження № 0000152.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що одночасно відносно ОСОБА_11 наявні і кримінальна справа (розслідувана згідно КПК України в ред. 1960 року) з відповідними судовими рішеннями і кримінальне провадження за ідентичним обвинуваченням, що є порушенням його права на захист. Також, в матеріалах провадження відсутні дані про імовірні судимості ОСОБА_11 , що позбавляє можливості перевірити обставини в контексті вимог ч.3 ст.49 КК України. Окрім того, обвинувачений вину не визнав та наполягав на своїй реабілітації.
Не погоджуючись з ухвалою, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор ОСОБА_12 .

Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162, ч.1 ст.122 КК України на підставі ст..49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вказує, що невизнання ОСОБА_11 вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

Окрім того, відповідно до вимог ст..287 КПК України не є обов`язком прокурора вказувати у клопотанні про звільнення особи від кримінальної відповідальності дані про судимості особи, що підлягає звільненню.

Також, посилається на невірне посилання суддею на п.3 ч.3 ст.314 КПК України та вважає, що на підставі ч.4 ст.288 КПК України суддя повинен був встановити необгрунтованість клопотання та відмовити у його задоволенні, повернувши клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Також, вважає помилковими висновки суду щодо наявності і кримінальної справи, і кримінального провадження відносно ОСОБА_11 . Так, кримінальна справа № 03210430 по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.162 КК України повернута до прокуратури для усунення порушень, відповідно до постанови суду від 20.06.2017. Дана кримінальна справа, відповідно до вимог КПК внесена до ЄРДР 07.07.2017 за № 0000152 та є одним і тим самим провадженням.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 , які також підтримали подану прокурором апеляційну скаргу, заперечення потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа, яка вчинила злочин середньої тяжкості звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років.
Так, приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
Згідно з п. ч. 2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
Частиною 8 ст.284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 вчинив інкриміновані злочини невеликої та середньої тяжкості 14.07.2003 року і на момент розгляду місцевим судом кримінального провадження закінчився передбачений законом п`ятирічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, тобто за злочин, який є більш тяжким.
Як вбачається з довідки про судимості обвинуваченого, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався до 2015 року, тобто інших злочинів протягом 5 років з дня вчинення інкримінованих йому злочинів ОСОБА_11 не вчиняв. Будь-яких даних, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від слідства чи суду, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Відповідно до журналу та технічного запису судового засідання від 24.01. 2019 року в суді першої інстанції під час судового розгляду клопотання та в судових дебатах обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора, просив звільнити його від кримінальної відповідальності, вину не визнав.
Також, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 не заперечував проти закриття провадження на підставі ст..49 КК України, при цьому тверджень щодо його реабілітації не висловлював.
Таким чином посилання суду на невизнання вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання про таке звільнення.
Окрім того є помилковими висновки суду про наявність інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_11 за аналогічними обвинуваченнями.
Так, дане провадження відносно ОСОБА_11 за подіями від 14.07.2003 неодноразово перебувало на розгляді в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях. Востаннє відповідно до постанови Київського районного суду м.Полтави від 20.06.2017 обвинувальний висновок щодо ОСОБА_11 повернуто прокурору для усунення виявлених порушень.
Згідно п.12 Перехідних положень КПК України 2012 року розслідування кримінальних справ, передбачених п.11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору проводиться у порядку, передбаченому КПК України 2012 року.
Тому, кримінальна справа № 03210430, яка повернута прокурора для усунення недоліків, була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 від 07.07.2017.
Отже, аналогічні та інші провадження щодо ОСОБА_11 в органах досудового розслідування та в судах відсутні.
Враховуючи викладене, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст..404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.122 КК України на підставі ст..49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4