Справа № 352/838/20
Провадження № 11-сс/4808/105/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, -

за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає, що міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою обрана безпідставно, без врахування обставин справи та особи підозрюваного. На думку апелянта, слідчий суддя зобов`язаний був провести аналіз всіх ризиків, визначених у ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та норми міжнародного законодавства. Апелянт вказує на те, що слідчим судом жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде не достатнім для запобігання ризикам, звертаючи увагу на те, що в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні. Не заперечує факт доведення обґрунтованості підозри та наявність існування ризиків, проте вважає не доведеним недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання. На думку апелянта, підозрюваний не має можливості здійснити тиск на зміну пояснень потерпілої та свідків, оскільки їх вже допитано органами досудового розслідування. В обґрунтування своїх доводів щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, посилається на те, що ОСОБА_7 раніше не вчиняв правопорушень, свою вину визнав, щиро розкаявся, має постійне місце мешкання, тісні соціальні зв`язки та постійний доход, а також є інвалідом 2 групи. На думку апелянта, слідчий суддя дійшов упередженого висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вважає, що жоден із ризиків, передбачений ст. 177 КК України, не доведений.

Обираючи міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновку про достатність доказів для підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 1 ст.153 КК України, обґрунтовуючи свої висновки наявними у справі доказами про причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому діянь. Також слідчий суддя вважає, що органами досудового розслідування доведені наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного провадження:

- підозрюваний ОСОБА_7 , та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нову, якою обрати інший більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту;

- прокурор просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу слідчого судді захилити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, виходячи з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, та у незаконному позбавлені волі, що супроводжувалося заподіянням потерпілій фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

04.05.2020 року ОСОБА_7 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 146 КК України (а.п. 34-37).

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначив наступне: «протягом розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, а не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання», а тому вважає наявними всі підстави для застосування підозрюваному, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В ході апеляційного перегляду справи, захисник висловив свою незгоду як в частині відсутності обґрунтованої підозри, так й недоведеності існування ризиків, передбачених ст.177 КК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта, вважає, що

Так, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, а також долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, а саме: протокол прийняття заяви потерпілої про вчинення кримінального правопорушення від 03.05.2020 року (а.п. 12); протокол огляду місця події від 03.05.2020 року (а.п. 13-16); протоколом допиту потерпілої від 04.05.2020 року (а.п. 20-21); довідка приймального покою Лисецької ЦРЛ №148 від 03.05.2020 року (а.п. 22); довідка лікарського огляду акушера-гінеколога від 03.05.2020 року (а.п. 23); показання свідків (а.п. 38-39); визнаними та приєднаними до матеріалів кримінального провадження речовими доказами, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано мотивував й свій висновок в частині застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з переконливих даних про існування ризиків, передбачених п. п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що містяться в клопотання слідчого.

Отже, наявність такого ризику як переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовано слідчим суддею тим, що ОСОБА_7 усвідомлює неминучість покарання за вчинення даного злочину, оскільки обстановка при якій він вчинив кримінальне правопорушення свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності підозрюваного, беручи до уваги, що майбутнє покарання підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків обґрунтовано слідчим суддею характером вчиненого злочину, в ході якого підозрюваний застосовував насильство по відношенню до потерпілої.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що підозрюваний раніше вже вчиняв кримінальне правопорушення, та незважаючи на відбуття покарання, на шлях виправлення не став.

Доводи захисника в частині того, що підозрюваний ОСОБА_7 не має можливості здійснити тиск на зміну пояснень потерпілої та свідків, оскільки їх вже допитано органами досудового розслідування, не є слушним, виходячи з того, що відповідно до ст. 23 КПК України, на стадії судового розгляду показання учасників кримінального провадження, зокрема потерпілої та свідків, суд зобов`язаний дослідити безпосередньо, тобто отримати від них усні пояснення.

Допит потерпілої та свідків на стадії досудового розслідування не є безумовним доказом того, що у разі впливу на них з боку підозрюваного, останні не змінять свої покази на стадії судового розгляду.

На думку колегії суддів, ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а саме на те, що ОСОБА_7 раніше не вчиняв правопорушень, свою вину визнав, щиро розкаявся, має постійне місце мешкання, тісні соціальні зв`язки та постійний доход, є інвалідом 2 групи, не виключають наявність встановлених вище ризиків, та, окрім того, підозрюваний усвідомлює неминучість покарання,максимальний строк якого 5 років.
Таким чином, колегія суддів вважає виправданим застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні, враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи можуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею жодним чином не обґрунтовано та не доведено можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не є слушним, оскільки слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі навів мотиви прийнятого ним рішення в цій частині, зокрема щодо неможливості застосування таких запобіжних заходів як особистого зобов`язання та домашнього арешту.

Так, слідчий суддя, врахувавши репутацію підозрюваного ОСОБА_7 , а також відомості, що його характеризують, зокрема негативну характеристику за місцем проживання, відсутність постійного місця роботи або навчання, відсутність дружини та утриманців, дійшов висновку про те, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених стороною обвинувачення ризиків та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, з чим погоджується й колегія апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав підозрюваного ОСОБА_7 гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів також вважає, що слідчий суддя правомірно скористатися правом не визначати відносно ОСОБА_7 розміру застави, оскільки він останній підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, відповідає положенням Конвенції про захист прав і основоположних свобод, та підстав для її скасування не вбачає, а тому, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4