ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/8605/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1105/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
ВИРОК
21 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 1 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку 2010 року народження, працюючого інженером КП «Комплекс з експлуатації об`єктів водозниження і зливової каналізації», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
Визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України від призначеного основного покарання звільнено з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: без дозволу органу з питань пробації не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації.
Згідно вироку 10.09.2014 приблизно о 17 год. 20 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-ЕF 6950», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Тахіаташський в м. Харкові у напрямку вул. Шевченко.
В ході руху по вказаній вулиці, під`їжджаючи до перехрестя з вул. Шевченко, на якому встановлені дорожні знаки: вул. Тахіаташська «дати дорогу», вул. Шевченко «головна дорога», ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та виїхавши на головну дорогу вул. Шевченко для виконання маневру повороту ліворуч, не поступився дорогою автомобілю «АУДІ А-6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався по вул. Шевченко, зліва направо по ходу його руху та допустив з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмовані пасажири автомобіля «ЗАЗ-ЕF 6950»:
- ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №2957-Ди/14 від 07.11.2014 причиною її смерті стала поєднана тупа травма, що не сумісна з життям;
- ОСОБА_11 померла у лікарні 22.09.2014, згідно висновку судово-медичної експертизи № 303 Ат/14 від 05.11.2014, у неї мала місце тяжка поєднана травма тіла у вигляді травма голови: синці м`яких тканин голови зі сторони їх внутрішньої поверхні лобно-скронево-тім`яно-потилочної області справа, кровоподтечності під оболонки головного мозу (субдуральне, субарахноідальне); закрита травма грудної клітини: перелом тіла грудини, перелом 2-10 ребер зліва за задніми відрізками без порушення цілісності плеври, забої легенів, крововилив в органи переднього середостіння, навколосерцеву сумку, лівобічний гемо пневмоторакс; закрита травма живота: розриви селезінки, внутрішньочеревний розрив сечового міхура, крововиливу в лівій купол діафрагми, бріжейку тонкого кишечника, приниркову клітковину зліва, зачеревна гемотома, внутрішньочеревна кровотеча; закриті переломи лонних і сідничних кісток зліва і справа, розбіжність крижово-клубового зчленування зліва; синці нижніх кінцівок.
Причиною смерті ОСОБА_11 стала вищезгадана тяжка травма тіла, що ускладнилася розвитком гострої легенево-серцевою недостатністю;
- ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно висновку судово-медичної експертизи № 908 А/14 від 13.10.2014 у неї мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: діфузно-аксональне пошкодження речовини головного мозку з вогнищами контузії переднього потовщення мозолястого тіла з права; закритої травми грудної клітини: перелом шостого ребра зліва попередньо-похвовій лінії, переломи задніх відрізків 9-10-11 ребер зліва, удар-розрив лівої легені, лівобічних гемо пневмоторакс; закритої травми живота; двухмоментного розриву селезінки, внутрішньочеревна кровотеча.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 286 КК України у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що внаслідок злочину вчиненого ОСОБА_7 двоє людей загинуло, а одна людина отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Незважаючи на те, що потерпілі не заявляли матеріальних претензій до ОСОБА_7 , останній збитки потерпілим не відшкодував навіть частково.
З огляду на це призначене покарання обвинуваченому є занадто м`яким, а звільнення його від відбування покарання - необґрунтованим.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін.
При цьому вказує про часткову винуватість ОСОБА_7 даній дорожньо- транспортій пригоді, вважаючи, що в ній є вина і іншої особи.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, але не підтримав її доводи стосовно невідшкодування обвинуваченим збитків як підставу для призначення йому більш суворого покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України в апеляційні скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
За змістом ст. 65 КК України при призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З вимог ч. 1 ст. 75 КК України слідує, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування, якщо з урахуванням тяжкості злочину особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання передбачене ч.3 ст. 286 КК України і мотивуючи можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції зазначив, про наявність обставин, що пом`якшує покарання, якими визнав що обвинувачений покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також у висловленні жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомості щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію потерпілих, які вважали, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, прохання сторони захисту щодо не суворої міри покарання обвинуваченому, а відтак дійшов висновку, що ОСОБА_7 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
В той же час, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, неналежно оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Зокрема, судом першої інстанції належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинене у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, тобто джерела підвищеної небезпеки, а також тяжкість наслідків, які настали в результаті скоєного правопорушення та які є незворотними, оскільки призвели до загибелі двох осіб, та спричинення тяжких тілесних ушкоджень третій.
Крім того, дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки руху, яке ОСОБА_7 вчинив внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху, що призвело до незворотних наслідків, а відтак думка потерпілих щодо виду та розміру покарання, не є вирішальною.
За наведених обставин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, незворотності наслідків які настали, колегія суддів, вважає неприпустимим звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, навіть незважаючи на те, що йому було встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст. 75 КК України.
Отже, враховуючи обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що лише покарання у виді реального позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст. 286 КК України здатне досягти мети покарання визначеної в ст. 50 КК України.
Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує позицію потерпілих, які не мали до нього претензій та не заявляли цивільних позовів.
З цих же підстав та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення скоєне по необережності , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем роботи характеризується позитивно, колегія суддів вважає, що запропоноване прокурором в апеляційній скарзі покарання у виді 7 років позбавлення волі є занадто суворим.
За таких обставин колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст. 286 КК України, але таке, що належить відбувати реально.
Щодо тверджень висловлених в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора твердженнях захисника обвинуваченого про те, що у даній дорожньо- транспортій пригоді, є вина і іншого водія, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Стороною захисту апеляційна скарга не подавалась, а інших судових рішень, в яких констатована винуватість будь-якої іншої особи у даній дорожньо- транспортій пригоді не існує.
Більш того, під час апеляційного розгляду як сам обвинувачений так і його захисник наполягали на залишенні вироку суду першої інстанції без змін.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання із ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 1 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 286 КК України у виді 5 (п*яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий
Судді