ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6750/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/147/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001034 від 23 квітня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та застосовано до стосовно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.07.2004 року вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 27.11.2007 року вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23.01.2008 року вирок змінено та засуджено ОСОБА_9 за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

06.08.2014 року вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців та 2 днів обмеження волі;

15.03.2018 року вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

09.12.2019 року вироком Тернопільського міськрайонного суду за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці до 25 червня 2020 року, який обчислювати з моменту фактичного затримання та врахувати час затримання з 24 квітня 2020 року до 27 квітня 2020 року та час затримання з 29 квітня 2020 року.

Визначено ОСОБА_9 заставу в розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, яку можна внести до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

У випадку внесення застави, покладено на ОСОБА_9 , наступні обов`язки: носити електронний засіб контролю; не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк до 25 червня 2020 року.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001034 від 23 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 квітня 2020 року, близько 05:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи на сьомому поверсі будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно та переслідуючи корисливі мотиви, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, та його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом віджиму вікна, проник в приміщення сушарки вказаного будинку, звідки таємно викрав велосипед торгівельної марки 29 Kinetic stormіз номером рами НОМЕР_1 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 5500 гривень.

24.04.2020 року ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст.208 КПК України.

24.04.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме таємному викрадені чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

30 квітня 2020 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу невмотивованою та необґрунтованою.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2020 року відносно ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в клопотанні слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що слідчий суддя не навів мотивів відмови в задоволенні клопотання сторони захисту щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що у клопотанні про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу не мотивовано, що саме тримання під вартою є необхідним запобіжним заходом і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

Зазначає про відсутність в ухвалі слідчого судді та у клопотанні слідчого доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На думку захисника суд не врахував стан його здоров`я, молодий вік, добровільну видачу ним речового доказу

Вважає, що суд безпідставно врахував обґрунтованість підозри його підзахисному, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в матеріалах клопотання відносно ОСОБА_9 наявні докази того, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України правильно ухвалив рішення про задоволення клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_9 .

При обранні підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею належним чином мотивовано наявність вказаних ризиків в контексті необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_9 ..

Зокрема, судом першої інстанції правильно враховано особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і про стійку протиправну поведінку підозрюваного, як ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

За наведених обставин, доводи сторони захисту про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як прокурором, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, який обрав підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою .

Що стосується доводів апелянта про невірну кваліфікацію дій підозрюваного за ч.3 ст.185 КК України, як підставу для скасування ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки питання кваліфікації вчиненого правопорушення вирішується під час розгляду кримінального провадження по суті судом першої інстанції.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України.

При цьому, слідчим суддею також застосовано положення ч.3 ст.183 КПК України та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, а також вимоги ч.5 ст.194 КПК України щодо визначення обов`язків, які будуть покладені на ОСОБА_9 у разі внесення застави.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.