В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 липня 2018 року за № 0000726 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каіри, Горностаївського р-ну., Херсонської обл., громадянина України, українця, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Севастопольського військового суду АР Крим від 01.04.2005 року за ч. 1 ст.407, 69 КК України; вироком Словяносербського суду Луганської обл. від 11.11.2008 року за ст.297 КК України; вироком Сімферопільського районного суду АР Крим від 12.10.2010 року за ч. 1 ст.289 КК України; вироком Стаханівського міського суду Луганської обл. від 21.03.2012 року за ч. 1 ст.190 КК України; вироком Сакського міського суду АР Крим від 19.08.2013 року за ч. 2 ст.185 КК України; вироком Словяносербського суду Луганської обл. від 30.04.2014 року за ч. 3 ст.185, ст. 69 КК України; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2015 року за ч. 2 ст.186 КК України до 5 років 3 днів позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 27.08.2019 року,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 06.09.2019 року приблизно о 23 год. 50 хв. з метою вчинення розбійного нападу, заздалегідь заготувавши предмет у вигляді ножа, прийшов до четвертого під`їзду житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , де помітив потерпілу ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, що належало ОСОБА_8 , під погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 з метою подолання можливого опору з боку потерпілої, дістав заздалегідь підготовлений ним ніж та тримаючи у правій руці підніс його до лівої частини голови потерпілої, наніс останній тілесні пошкодження у вигляді різаної рани лівої щоки та лівої вушної раковини, подолавши таким чином волю до опору потерпілої. Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 лівою рукою зірвав із шиї останньої ланцюг зі срібла вартістю 2000 гривень, після чого з місця події зник.

В подальшому, 07.09.2019 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_3 , зберігаючи при собі викрадене ним майно, перебуваючи по вул. Бойченка, 16 в м. Києві, був затриманий працівниками поліції.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (відповідно до постанови ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні відмовився надавати покази, на підставі ст. 63 Конституції України.
У той же час, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в системному зв`язку з показаннями потерпілої та свідків, які суд сприймав безпосередньо, встановлено наступне.

Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_8 надала у суді показання, у яких підтвердила алгоритм вчинення даного кримінального правопорушення, викладений в описовій частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення, та навела обставини, які детально у акті не відображені.

Так, потерпіла вказала, що дійсно 06.09.2019 року приблизно о 23 год. 50 хв. вона поверталася з роботи додому та біля буд. 27А, розташованого за адресою м. Київ, вул. Малишка, присіла на лавку. В той час як вона відпочивала на лавці, навпроти неї присів незнайомий їй чоловік, яким виявився обвинувачений ОСОБА_3 та який через нетривалий проміжок часу, нічого не кажучи підніс до її голови ніж, після чого рукою зірвав із її шиї ланцюг зі срібла та побіг у невідомому напрямку. Вона в свою чергу почала кричати обвинуваченому в слід, про те навіщо він це зробив, що ланцюжок це біжутерія. В подальшому його було затримано та повернуто їй викрадений ланцюжок.

Також потерпіла підтвердила, що їй дійсно було заподіяно тілесні ушкодження від вказаних дій обвинуваченого, які зазначені у висновку судово - медичного експерта №042-1699-2019 від 26.09.2019 року.

Будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 надала показання, у яких, в своїй сукупності, підтвердила алгоритм вчинення даного кримінального правопорушення, викладений в описовій частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення, а саме вчинення обвинуваченим по відношенню до потерпілої нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Так, свідок вказала, що 06.09.2019 року близько опівночі за адресою АДРЕСА_3 , була очевидцем подій при яких почувши жіночі крики: «що ти робиш! Це біжутерія», у вікні другого поверху побачила як чоловік, схожий на обвинуваченого по тілобудові, зросту та залисинах, тримав потерпілу, яка була в крові. В свою чергу вона почала вигукувати, щоб даний чоловік відпустив жінку, на що останній почав тікати з місця вчинення злочину.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 надав показання, у яких, в своїй сукупності, підтвердив алгоритм вчинення даного кримінального правопорушення, викладений в описовій частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення, а саме вчинення обвинуваченим по відношенню до потерпілої нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Так, свідок вказав, що 06.09.2019 року близько опівночі за адресою АДРЕСА_3 , була очевидцем подій при яких почувши жіночі крики: «що ти робиш!», побачив з вікна першого поверху, як чоловік, схожий на обвинуваченого, підводився з землі, а поруч з ним лежала потерпіла та трималась за шию. В свою чергу він вибіг на вулицю та побачив, як обвинувачений тікав в напрямку буд. №29, розташованого по вул. Малишка. Помітивши автомобіль працівників поліції він повідомив, що було здійснено напад на жінку та описав прикмети нападника, зокрема зріст близько 180 см., був одягнений в брюки, смугасту футболку, при собі тримав сумку через плече.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 показав, що він працює в Управлінні патрульної поліції у м. Києві. 06.09.2019 року він перебував на добовому чергуванні в складі екіпажу у Дніпровському районі м. Києва. В цей же день, близько 23 год. 00 хв. було отримано повідомлення про те, що за адресою: м. Київ, вул. Малишка, неподалік буд №31 було вчинено розбійний напад. Оскільки вони були неподалік, то під`їхали за вказаною адресою, де до них підійшов чоловік та повідомив, що він був свідком вчинення розбійного нападу на жінку. В подальшому даний чоловік описав прикмети нападника і після цього в ході огляду прилеглої території, біля будинку АДРЕСА_4 , виявили чоловіка схожого за описом. Підійшовши до чоловіка він помітив на його одязі плями бурого кольору, після цього під час поверхневої перевірки у нього було виявлено ланцюжок срібного кольору. Даним чоловіком виявився обвинувачений ОСОБА_3 , якого в подальшому було затримано. Також свідок відмітив, що при огляді місця події була потерпіла, яка вказувала, що обвинувачений - це саме та особа, яка викрала її речі та спричинила тілесні ушкодження.

Згідно протоколу огляду місця події від 07.09.2019 року, здійсненого слідчим ОСОБА_12 за участю понятих та дослідженому в судовому засіданні встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 27, біля входу у під`їзд виявлено рідину бурого кольору, схожу на кров.

Згідно протоколу особистого обшуку особи від 07.09.2019 року, здійсненого слідчим ОСОБА_13 за участю понятих слідує, що у ході цієї слідчої дії, за адресою: м. Київ, вул. Бойченка, 16, у обвинуваченого було виявлено сумку чорного кольору в якій знаходився документ на ім`я ОСОБА_3 , трудову книжку, військовий квиток, клей, лезо до гоління 2 шт., диплом з додатками на ім`я ОСОБА_3 , ордер з ломбарду, квиток на потяг сполученням Камянець-Подільський Київ на 06.09.2019 року, фотокартки, паспорт на ім`я ОСОБА_3 , довідку про звільнення від 27.08.2019 року, також було виявлено з лівої кишені штанів срібний ланцюжок.

Факту порушення правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу у ході судового розгляду встановлено не було, так як обшук обвинуваченого, на момент його затримання, був здійснений з передумови передбаченої КПК України, а саме у порядку ч. 3 ст. 208 КПК України.

При цьому слід відмітити, що в останньому слові обвинувачений вказав, що дійсно у нього було вилучено срібний ланцюжок, який надав йому до затримання раніше незнайомий чоловік з проханням здати до ломбарду. Розбійний напад відносно потерпілої він не вчиняв. Плями крові на його руках та одязі утворилися, оскільки невідомий чоловік передав йому вказаний ланцюжок вже з такими слідами.

Відповідно дане твердження обвинуваченого щодо того, що срібний ланцюжок йому надав до затримання незнайомий чоловік і він не заволодівав ним шляхом розбійного нападу на потерпілу, суд у світлі вказаних показань свідків та потерпілої сприймає критично.

Постановою слідчого від 07.09.2019 року, вилучений під час вказаного обшуку срібний ланцюжок з огляду на те, що він належить потерпілій, був визнано речовим доказом та власне переданому останній (потерпілій).

Під час допиту потерпілої в суді також встановлено, що даний ланцюжок належить їй безпосередньо та дійсно переданий їй слідчим.

Згідно протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 07.09.2019 року в період часу з 13:50 год. по 14:10 год. в присутності понятих, слідує, що потерпілій для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого остання вказала, що на фотознімку під № 3 вона впізнає чоловіка, який 06.09.2019 року за адресою м. Київ, вул. Малишка, 29 напав на неї з ножем та наніс тілесні ушкодження, зірвав ланцюжок зі срібла з шиї та втік з місця пригоди.

У даному випадку, потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_3 є саме тією особою, що вчинила відносно неї розбійний напад 06.09.2019 року. Його фото міститься на фотознімку № 3.

З довідки №21 Київської міської клінічної лікарні №12 вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 07.09.2019 року о 00:30 год. дійсно зверталась в приймальне відділення щелепно-лицевої хірургії №1 з діагнозом різана рана нижнього відділу лівої щоки та лівої вушної раковини; травма правої верхньої кінцівки.

З довідки №6288 Київської міської клінічної лікарні №12 вбачається, що ОСОБА_15 07.09.2019 року о 01:05 год. дійсно зверталась в травмпункт Печерського району з приводу: різаної рани ІІ пальця 2,5х1 і V 1х03см.

З довідки №1670 Київської міської клінічної лікарні №12 вбачається, що ОСОБА_15 07.09.2019 року дійсно зверталась до ЛОР відділення з приводу різаної рани лівої вушної раковини.

Згідно довідки Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва №2208/5 від 23.09.2019 року, вбачається, що згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АІДС) «Швидка медична допомога» 06 вересня 2019 року о 23 год. 54 хв. було зареєстровано виклик №1851 та здійснено виїзд бригади екстренної (швидкої) медичної допомоги до громадянки ОСОБА_8 , 72 років, за адресою: АДРЕСА_3 , біля будинку, що підтверджується карткою виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 06.09.2019 року №1851.

З протоколу проведення слідчого експерименту здійсненого з 15 год. 02 хв. по 15 год. 06 хв. 20.09.2019 з долученими до нього відеозаписом, який був проведений слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 , за участю потерпілої ОСОБА_8 і понятих, та даних, які зафіксовано на відео, які було переглянуто в судовому засіданні судом встановлено, що у ході проведення такої слідчої дії, яка була здійснена, у порядку ст. 240 КПК України, було встановлено обставини скоєння кримінального правопорушення, які на місці вказала потерпіла ОСОБА_8 .

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 228, 231 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто даними письмовими доказами підтверджуються обставини вчинення злочину.

Таким чином надані докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Щодо дослідженої судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку експертного дослідження №041-2459-2019 від 13.09.2019 року, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, то слід відмітити, що судовим слідством встановлено, що вказаний висновок не доводить собою обставин регламентованих ст. 91 КПК України, у світлі чого суд сприймає його критично, як такий що не містить у собі важливих фактичних даних для справи.

Тим самим, означений висновок не може сприйматися, як належний через призму норм ст. 85 КПК України, яка указує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи, зокрема, надані показання потерпілої, свідків та дані досліджених протоколів, за своєю суттю в цій частині сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року).

Як наслідок, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в цій справі, у порядку ст. 94 КПК України, суд вважає, що наявні у провадженні докази та вище відображені в цьому судовому рішенні, які передбачені параграфами 3-5 Глави 4 указаного Кодексу, які суд сприймав, як такі, що містять у собі дані регламентовані ст. 91 КПК України, та визнав належними й допустимими, свідчать про те, що у ході судового розгляду встановлено фактичні дані, які у своїй сукупності указують на те, що дійсно обвинуваченим був здійснений напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 .

Підстави наведені стороною захисту для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було встановлено порушень регламентованих ст. 87 КПК. Так, твердження сторони захисту про не надання доступу та не відкриття матеріалів досудового розслідування, а саме відеозаписів спростовується протоколами про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 30.10.2019 року, проведених за участю ОСОБА_3 та його захисника, в яких зазначається, що останні: «ознайомилися з матеріалами справи на 117 арк. Відеозаписи не переглядалися». Слід зазначити, що будь-яких зауважень, щодо не перегляду стороною захисту відеозаписів, дані протоколи не містять. Також дані відеозаписи були переглянуті в судовому засіданні в ході розгляду вказаного кримінального провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 28.03.2019 року в справі № 753/2814/15-к, слідує, що розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.

У той час, як у цій ситуації, потерпіла вказувала, що обвинувачений, тримаючи у руці ніж, підніс його до її голови, внаслідок чого вона відчула небезпеку для свого життя та здоров`я, після чого рукою зірвав із її шиї ланцюг зі срібла, так і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вказували, що чули крики про допомогу потерпілої та бачили біля неї обвинуваченого, а на ній сліди крові, тобто є дійсним та очевидним факт того, що потерпіла усвідомлювала характер вчинюваних винною особою дій відносно неї.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 187 КК України, так як він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій).

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (раніше неодноразово судимий, неодружений, стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи,); позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 187 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності (за відсутності вмотивованого клопотання), звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 07.09.2019 року до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 07.09.2019 року.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені сумку чорного кольору, трудову книжку, військовий квиток, клей, лезо до гоління 2 шт., диплом з додатками на ім`я ОСОБА_3 , ордер з ломбарду, квиток на потяг сполученням Кам`янець-Подільський Київ, які зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві залишити у володінні ОСОБА_3 .

Речовий доказ у кримінальному проваджені змив з правої руки ОСОБА_3 , який зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знищити.

Речовий доказ у кримінальному проваджені ланцюг зі срібла залишити у володінні ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя