Справа № 199/8838/17
Провадження (1-о/199/5/20)
УХВАЛА

26.05.2020 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_11.

при секретарі - ОСОБА_12.,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_13.

захисника - ОСОБА_14.

засудженої - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженої ОСОБА_1 про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2018 за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2020 до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська після скасування попередньої ухвали суду надійшла з Дніпровського апеляційного суду заява засудженої ОСОБА_1 від 09.09.2019 року з матеріалами про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2018 за нововиявленими обставинами. Відповідно до змісту заяви засудженої слідує, що в 20-х числах серпня 2019 року їй стало відомо про те, що з її бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1., яка є її опікуном, стався напад інсульту, що при своєчасному би її інформуванні могло би стати підставою для призначення їй покарання з іспитовим строком, а тому ця обставина є нововиявленою, що тягне за собою скасування вироку суду.

Також засуджена ОСОБА_1 заявила клопотання про її тимчасове залишення в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», де вона на цей час перебуває, з метою її виклику до суду та розгляду даної заяви, яке було задоволено.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_1 та її захисник ОСОБА_15. підтримали заяву засудженої та просили її задовольнити. Також ОСОБА_1 підтвердила, що в 20-х числах серпня 2019 року їй стало відомо про те, що з її бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1., яка є її опікуном, стався напад інсульту, що мав місце 20.01.2018., бабуся лікувалась, також їй стало відомо, що вихованням її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 її колишній чоловік ОСОБА_4 не займається, що дитина знаходиться у бабусі.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення вказаної заяви засудженої.

Потерпілий ОСОБА_6 надав заяву суду, де просив розглядати заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 року за нововиявленими обставинами без його участі, рішення просив прийняти на розсуд суду, потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судові засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду , про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим , з урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд вважає за можливе розглянути подану заяву за відсутності потерпілих, відповідно до вимог ст. 325 КПК України.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши заяву засудженої ОСОБА_1 , дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженої ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

Ч.1 ст. 129 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до ви- конання. Ст.8 КПК встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В численних рішеннях, зокрема, в рішенні у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99 від 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема:

«Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів.

Правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51-52).

Системне тлумачення глави 34 КПК України у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом статті 459 КПК України, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються:

- «штучне створення або підроблення доказів…, на яких ґрунтується вирок»;

- «скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- «інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали».

Відповідно до цього положення, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.

Зі змісту глави 34 КПК України та загальних засад кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження за нововиявленими обставинами являє собою форму перегляду рішень суддів, які набрали законної сили. За своїм змістом ця стадія кримінального процесу виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень у кримінальних провадженнях. Цей вид провадження має резервне значення та використовується лише у випадках, коли вичерпані всі інші допустимі засоби процесуально-правового захисту.

Так, ОСОБА_1 засуджено вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2018 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в сумі 850 гривень; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання, призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2017, за яким ОСОБА_1 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік та вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017, за яким ОСОБА_1 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік вирішено виконувати самостійно. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_1 , у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили. Строк відбуття обвинуваченій ОСОБА_1 покарання рахується з 29.11.2017. Вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.08.2018 вирок Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 24.01.2018, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України змінено. Виключено з обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним епізод кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України, з резолютивної частини вироку рішення про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, призначене судом покарання за вказане кримінальне правопорушення. В решті вирок залишено без змін.

Як слідує з листа в.о. голови Самарської районної у місті Дніпрі ради від 01.02.2018 № 2-17/168, після затримання ОСОБА_1 , малолітню доньку ОСОБА_10 забрав її батько ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ). З вказаним листом засуджена ОСОБА_1 була ознайомлена, під час доставки її до суду, у зв`язку з ознайомленням її з усіма матеріалами кримінального провадження, з якими вона була ознайомлена у повному обсязі.

Викладене свідчить про те, що засуджена ОСОБА_1 після розгляду кримінального провадження та постановлення вироку була ознайомлена як з матеріалами кримінального провадження, так і з журналом судового засіданні, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 про-сить скасувати вирок відносно неї лише з метою пом`якшення їй покарання, що у відповід-ності до ст. 459 КПК України не свідчить про існування нововиявлених обставин у справі.

Зі змісту ч. 2 ст.8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Крім зазначеного, як зазначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішенні від 06.12.2005р. у справі «Попов проти Молдови» (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

При цьому, у вказаному рішенні звернуто увагу на те, що мають існувати будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення має бути переглянуто і скасовано.

За таких обставин слід також зазначити, що перегляд вироку у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в кримінальному судочинстві. На відміну від перегляду вироку в порядку апеляційного або касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати ту або іншу істотну обставину, яка могла би суттєво вплинути на ухвалення вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Натомість судом встановлено, що всі обставини, на які посилається засуджена ОСОБА_1 , були відомі їй, так і складу суду, в тому числі Апеляційному суду Дніпропетровської області під час перегляду вироку у відношенні ОСОБА_1 , а тому за результатами розгляду заяви засудженої ОСОБА_1 судом не встановлено будь-яких обставин, які у розумінні ст.ст. 459, 462 КПК України, можна вважати нововиявленими.

Викладене свідчить, що доводи засудженої ОСОБА_1 спрямовані виключно на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами різних інстанцій, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція, і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України обсяг перевірки справи обмежується поданою заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Якщо при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами буде встановлено, що нововиявлені обставини не підтвердились або не справили істотного впливу на законність та обґрунтованість судового рішення, що переглядалося, суд має постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що необхідно заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Що стосується розумних строків розгляду заяви засудженої ОСОБА_1 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, то зазначена заява згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана для розгляду 13.02.2020 року та призначена для розгляду в судовому засіданні на 20.02.2020 року. В подальшому судовий розгляд заяви засудженої ОСОБА_1 відкладався з наступних підстав: задоволення клопотання ОСОБА_1 про призначення останній безоплатного захисника через Дніпропетровський обласний центр по наданню безкоштовної вторинної правової допомоги; клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 викликались в судові засідання, які були призначені на: 20.02.2020, 04.03.2020, 23.03.2020, 06.04.2020, 15.04.2020, 06.05.2020, 25.05.2020 року шляхом направлення «СМС» повідомлень та судових повісток. В судові засідання потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до суду не з`явились, клопотань про відкладання розгляду на адресу суду від останніх не надходило. Проте, потерпілий ОСОБА_6 , 20.02.2020 року надав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд зазначеної заяви засудженої ОСОБА_1 без його участі, рішення залишає на розсуд суду. Що стосується задоволеного клопотання засудженої ОСОБА_1 про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , суд, враховуючи його неявки в судові засідання, призначені на: 15.04.2020, 06.05.2020 та 25.05.2020 року, враховуючи розумні строки розгляду, вважав можливим завершувати розгляд заяви засудженої ОСОБА_1 без участі зазначеного свідка, оскільки останній, зі слів засудженої ОСОБА_1 , може підтвердити факт проживання її дитини разом з її бабусею-опікуном, що відповідно судом під сумнів не ставиться, оскільки засуджена ОСОБА_1 надавала свої пояснення, що тим самим підтвердила даний факт.

Керуючись ст.ст. 466, 467 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженої ОСОБА_1 від 09.09.2019 року про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2018 року за нововиявленими обставинами, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою, - протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_11