Справа №383/1117/18
Провадження №1-кп/390/62/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року. Колегія суддів Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький кримінальне провадження №0000312 по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Страшени, Страшенського району, республіка Молдова, особи без громадянства, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого утриманців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.11.2012 року Диканським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.152 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 07.04.2017 року на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 08.02.2016 року по відбуттю строку покарання;

- 04.06.2018 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
26 липня 2018 року близько 03. 00 години, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклого особистого неприязного ставлення до ОСОБА_8 , за допомогою знайденого в будинку молотка, наніс потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому правої тім`яної ділянки по парасагітальній лінії, забою головного мозку, рани правої тім`яної ділянки, пневмоцефалія, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 551 від 18.09.2018 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення, а також наніс тілесні ушкодження у виді: закритої травми грудної клітки, перелому 9 ребра справа по задній підпахвової лінії, 7, 8 ребер зліва по підпахвовим лініям, двухстороннього часткового пневмотораксу, забою лівої легені, які згідно висновку вищевказаної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу. Крім того, ОСОБА_10 наніс потерпілому тілесні ушкодження у виді рани на верхній губі справа та травматичного видалення 1, 21, 22 зубів на верхній щелепі зліва, травматичного вивиху 23 зуба справа, які згідно висновку вищевказаної судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я понад 6 діб і до 21 доби.

Обвинувачений свою вину визнав частково, а саме: визнав, що наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, але не бажав смерті потерпілому. Суду пояснив, що 25.07.2018 року у вечірній час він зустрів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які просили позичити їм 200 грн. Оскільки власних коштів він з собою не мав, то позичив гроші у свого знайомого і передав їх ОСОБА_13 , а також надав ОСОБА_13 свій велосипед. Повернути отримане ОСОБА_14 обіцяв цього ж дня ввечері. Сидораки пішли грати в автомати, а він пішов із знайомим у кафе. Того ж дня, у вечірній час ОСОБА_15 повернув йому борг. Пізніше він прийшов до дому потерпілого за своїм велосипедом, потерпілий впустив його та нагодував. Під час розмови між ними виник конфлікт з приводу боргу, який потерпілий вчасно не повернув. В ході суперечки ОСОБА_8 йому погрожував. Потім потерпілий сів на диван. Під час виниклої суперечки ОСОБА_10 подумав, що потерпілий, який мав спеціальну військову підготовку, буде його бити, в коридорі схопив молоток та наніс ним удар ОСОБА_8 по голові зверху. Потерпілий почав вставати та тягнутися за ножем, який лежав перед ним на столі, тоді ОСОБА_10 наніс ще удари по ребрам та в область зубів потерпілого. Всі удари він наносив без значної сили. Під час нанесення ударів потерпілий свідомість не втрачав та поскаржився, що йому важко дихати, ОСОБА_10 припинив його бити і поклав молоток на барній стійці. Після чого, він почав перев`язувати потерпілому ребра постільною білизною та витирати кров на голові. Від пропозиції викликати «швидку допомогу» ОСОБА_8 відмовився та повідомив, що буде лікуватися дома самостійно. Через деякий час ОСОБА_10 забрав велосипед і поїхав віддати 200 грн. своєму знайомому, у якого він позичав гроші для ОСОБА_8 , а потім поїхав додому. З ранку йому зателефонував брат та повідомив, що його шукає поліція, після чого він сам зателефонував дільничному та зізнався, що побив людину молотком та повідомив, що знаходиться у себе дома. Через 15 хв. його забрали до відділення поліції. Наміру вбивати потерпілого він не мав, розкаюється у скоєному, просить суворо не карати.

Потерпілий пояснив суду, що 25.07.2018 року він зі своїм братом ОСОБА_16 позичив гроші в сумі 200 грн. у ОСОБА_10 26.07.2018 року близько другої години ночі до нього додому прийшов ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, попросив поїсти. Під час розмови ніяких суперечок між ними не виникало, про гроші мова не йшла. Потім він ліг спати на диван, обличчям до стіни, а ОСОБА_17 залишився в кухні. Під час сну він відчув удар кувалдою по голові та знепритомнів. Повернувшись до свідомості, побачив, як ОСОБА_10 стоїть поруч, щось говорить про гроші, які він йому позичав, і одночасно витирає його наволочкою, оскільки він був у крові. Він не зміг згадати, чи надавав ОСОБА_10 йому іншу медичну допомогу та про що вони з ним розмовляли, після того, як він отямився. Через деякий час ОСОБА_18 пішов. Потерпілий зателефонував своєму брату, який викликав швидку допомогу. Кувалда, якою його вдарив ОСОБА_10 по голові, була вагою 2 кг і вона лежала у веранді. Вважає, що ОСОБА_17 наніс йому 3-4 удари, два удари були нанесені по голові та один або два удари по спині.

Пізніше він дізнався, що його брат повернув позичені гроші ОСОБА_10 цього ж дня. Самого ОСОБА_10 потерпілий знає з дитинства і переконаний, що обвинувачений не бажав йому смерті, оскільки мав можливість позбавити його життя, але цього не зробив, крім того, між ними не виникало будь-яких конфліктів, їх стосунки були добрі. Зі слів дільничного йому відомо, що ОСОБА_10 особисто заявив в поліцію про свої дії. Просив обвинуваченого суворо не карати.

Свідки обвинувачення судом не допитувались за клопотанням прокурора.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його вина також підтверджується матеріалами кримінального провадження, які досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- протоколом огляду місця події від 26.07.2018 року, проведеного за участю понятих, в ході якого оглянута територія домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де в кімнаті виявлено штори, підодіяльник, кувалду з дерев`яним руків`ям, подушку, скляну чашку та ліжко зі слідами речовини бурого кольору

т.2 а.с.1-11;

- протоколом огляду предметів від 26.07.2018 року, в ході проведення якого оглянуті упакування, в яких містяться штори, підодіяльник, кувалда з дерев`яним руків`ям, подушка, скляна чашку зі слідами речовини бурого кольору та змив речовини бурого кольору з ліжка

т.2 а.с.12-13;

- протоколом огляду місця події від 26.07.2018 року, в ході проведення якого з приміщення лікарні вилучені чоловічі спортивні штани сірого кольору, кросівки чорного кольору та простирадло зі слідами речовини бурого кольору

т.2 а.с.16;

- протоколом огляду предметів від 26.07.2018 року, в ході проведення якого оглянуто упакування зі чоловічими спортивними штанами сірого кольору, кросівки чорного кольору та простирадло зі слідами речовини бурого кольору

т.2 а.с.17;

- протоколом огляду місця події від 26.07.2018 року, в ході проведення якого оглянуто домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлені та вилучені чоловічі шорти чорного кольору

т.2 а.с.20-23;

- протоколом огляду місця події від 04.08.2018 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого з кухні виявлено та вилучено два ножі та полімерну пляшку

т.2 а.с. 26-33;

- протоколом слідчого експеримента від 27.09.2018 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого він розповів та показав, в якій обстановці ОСОБА_10 26.07.2018 року наносив йому удари

т.2 а.с.36-44;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 26.07.2018 року, в ході якого у ОСОБА_10 відібрані зразки крові для проведення судово-імунологічної експертизи

т.2 а.с.53;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 26.07.2018 року, в ході якого у ОСОБА_8 відібрані зразки крові для проведення судово-імунологічної експертизи

т.2 а.с.55;

- висновком судово-медичної експертизи № 588 від 14.08.2018 року, якою встановлено групу крові ОСОБА_8 ,

т.2 а.с.56-57;

- висновком судово-медичної експертизи № 589 від 14.08.2018 року, якою встановлено групу крові ОСОБА_10 ,

т.2 а.с.58-59;

- висновком судово-медичної експертизи № 590 від 08.09.2018 року, згідно якої на марлевих тампонах-змивах з ліжка і килимка, вилучених під час огляду місця події 26.07.2018 року, знайдено кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_8 і не може належати ОСОБА_18

т.2 а.с. 60-62;

- висновком судово-медичної експертизи № 103 від 21.08.2018 року, згідно якої з бойка молотка, вилученого під час огляду місця події 26.07.2018 року, знайдена кров людини, походження якої ОСОБА_8 не виключається та повністю виключається її походження від підозрюваного ОСОБА_10

т.2 а.с.65-67;

- висновком судово-медичної експертизи № 551 від 18.09.2018 року, згідно якої: 1. У ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді а) відкритої черепно-мозкової травми: вдавленого перелому правої тім`яної ділянки по парасагітальній лінії, забою головного мозку, рани правої тім`яної ділянки, пневмоцефалія; б) закритої травми грудної клітини: перелому 9 ребра справа по задній підпахвовій лінії, 7,8 ребер зліва по підпахвовим лініям, двухстороннього частково пневмотораксу, забою лівої легені; в) рани на верхній губі справа та травматичного видалення 11, 21, 22 зубів на верхній щелепі зліва, травматичного вивиху 23 зуба справа. 2.4. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), при чому форма травмуючої поверхні, що спричинила ушкодження у вигляді вдавленого перелому правої тім`яної ділянки була обмеженою, індивідуальні властивості, які б могли залишитись в пошкодженнях не описані в меддокументації, могли утворитись в строк, вказаний в ухвалі суду, та відносяться до категорії: - відкрита черепно-мозкова травма: вдавлений перелом правої тім`яної ділянки по парасагітальній лінії, забій головного мозку, рана правої тім`яної ділянки, пневмоцефалія - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення; тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини: перелому 9 ребра справа по задній підпахвовій лінії, 7, 8 ребер зліва по підпахвовим лініям, двухстороннього часткового пневмотораксу, забою лівої легені - до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, ушкодження у вигляді рани на верхній губі з ушкодженням зубів - до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 до 21 доби. 6. Враховуючи форму та розміри рани (4 х 1см), а також форму та розміри вдавленого перелому тім`яної ділянки голови справа (4 х 5см) вважаю, що дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичного контакту з об`єктом, що мав пласку обмежену поверхню та вірогідно прямокутну або квадратну форму, яким міг бути в тому числі і бойок молотка. 7. Положення потерпілого в момент нанесення йому тілесних ушкоджень могло бути самим різноманітним, та змінюватись в процесі нанесення тілесних ушкоджень. 8. Механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 відповідає механізму, на який він вказує в протоколі допиту від 28.07.2018 року.

т.2 а.с.70-73;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 336 від 04.09.2018 року, згідно якої ОСОБА_10 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення, ОСОБА_10 слід вважати осудним. На час проведення експертизи ОСОБА_10 психічним захворюванням не страждав, заходів медичного характеру не потребував.

т.2 а.с.74-76.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство, кваліфікуючими ознаками якого є закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дослідивши в сукупності зібрані докази, колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченого ОСОБА_10 і його дії помилково кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки умисел ОСОБА_10 на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст.115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_10 молотком завдав ОСОБА_8 декілька ударів по голові і тулубу. Сам ОСОБА_10 не заперечує, що наносив удари потерпілому, і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілого. Судом встановлено, що після того, як потерпілий від отриманих ударів відчув сильний біль та сказав обвинуваченому, що йому важко дихати, ОСОБА_10 добровільно припинив свій напад та почав перев`язувати потерпілого і витирати з його тіла кров. При цьому, сам потерпілий стверджує, що відносини між ним та обвинуваченим були добрі, причини нападу на нього ОСОБА_10 тієї доби не було, і як би ОСОБА_10 бажав його смерті, маючи реальну можливість позбавити його життя, то довів би свій намір до завершення.

Як вбачається із показань обвинуваченого та інших доказів, досліджених у судовому засіданні, він наносив удари по тілу ОСОБА_8 , не обираючи конкретну частину тіла, та не мав наміру нанести цілеспрямований удар у визначений орган або місце. Про хаотичність нанесення ударів свідчить також і висновок судово-медичної експертизи № 551 від 18.09.2018 року, згідно якого тілесні ушкодження, наявні у потерпілого, знаходяться на різних частинах тіла та переважна більшість яких відноситься до категорії легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, лише тілесні ушкодження, пов`язані з травмою голови, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення.

Про відсутність спрямованості нанесення ударів свідчить хронологія їх нанесення в поєднанні з їх локалізацією: спочатку ОСОБА_10 наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а потім легкі тілесні ушкодження та ушкодження середньої тяжкості.

При з`ясуванні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_10 слід врахувати причини припинення ним злочинних дій.

Вказані події у будинку ОСОБА_8 , з яким він перебував у дружніх відносинах, ніхто не бачив. Таким чином, враховуючи перевагу обвинуваченого ОСОБА_10 над ОСОБА_8 у момент нанесення ударів, оскільки останній відпочивав, і ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що потерпілий залишився живим, мав можливість безперешкодно продовжити власні злочинні дії по нанесенню ударів ОСОБА_8 , проте за власною волею він цього не зробив і утримався від подальших протиправних дій. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності відповідних намірів, ОСОБА_10 ніщо не заважало. Після припинення нанесення ударів потерпілому ОСОБА_10 почав надавати йому медичну допомогу, отже усвідомив свою вину, та намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, яку міг надати, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

З огляду на викладене, спрямованість ударів, які наносилися ОСОБА_10 по тілу ОСОБА_8 , за відсутності наміру пошкодження конкретного органу, а також поведінка обвинуваченого після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, свідчать про наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклого особистого неприязного відношення до ОСОБА_8 .

Вказані дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.129 Конституції України, п.15 ч.1 ст.7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи із сукупності досліджених судом доказів, а саме показань обвинуваченого та потерпілого, висновків судово-медичних експертиз, з урахуванням всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_8 , причини їх заподіяння та припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 після скоєння злочину, а також ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, і ставлення до таких дій самого потерпілого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 по його обвинуваченню за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, слід перекваліфікувати на ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із вимог ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно обвинувального акта, під час досудового розслідування не встановлено, тому суд, з урахуванням приписів ч.1 ст.337 КПК України, скоєння злочину ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння не враховує як обставину, що обтяжує його покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_10 характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, раніше судимий, вчинив даний злочин в період іспитового строку.Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 336 від 04.09.2018 року вважається осудним, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, приймає до уваги тяжкість скоєного, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , а також те, що новий злочин він вчинив в період іспитового строку, не зробивши для себе відповідних висновків, а тому суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в місцях ізоляції його від суспільства і підстав для застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає. В той же час, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після вчинення злочину, а саме добровільне повідомлення про скоєння злочину, а також відсутність обтяжуючих обставин, відсутність претензій з боку потерпілого та його думку, який просив суворо не карати обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_10 можливо призначити покарання наближене до мінімального строку в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, оскільки призначення такого покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.06.2018 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст.71 КК України, суд вважає необхідним до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області.

Цивільний позов по справі не заявлявся, судові витрати по справі відсутні.

Питання про долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати в місцях позбавлення волі, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне залишити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 08.04.2020 року включно.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.06.2018 року строком 6 (шість) місяців і остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його затримання, а саме з 26.07.2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у виді тримання під вартою на період апеляційного оскарження залишити без змін, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 10.00 год. 08.04.2020 року.

Речові докази, які зберігаються у Бобринецькому відділенні поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області:

- штори, підодіяльник, кувалда з дерев`яним руків`ям, подушку, скляну чашку, що поміщені в картонні коробки та конверти, спортивні штани сірого кольору, простирадло, кросівки в пакеті № 0008635, полімерну пляшку в пакеті № 3316039, ніж з пластмасовою ручкою в пакеті № 0008102, ніж з металевою ручкою рожевого кольору в пакеті № 0008103 повернути потерпілому ОСОБА_8 ,

- змиви з килиму та змиви з ліжка, що зберігаються в конвертах, знищити.

- чоловічі шорти чорного кольору з білими полосами з обох боків, з частково затертим логотипом фірми «Найк», в пакеті № 0004069, майку червоного кольору з написом «Adidas» в упаковці № 1743113, пара гумового літнього взуття сірого кольору в упаковці № 1743106, мобільний телефон «Nokia» модель 1100 синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 в пакеті № НОМЕР_2 повернути ОСОБА_10 .

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати потерпілому, а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження. У разі оскарження учасниками процесу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яке набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3