Справа №523/5544/18
Провадження №1-кп/523/305/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 р. Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики невиконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків не зникли.

Захисник ОСОБА_4 у вирішенні питання щодо можливості продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклався на розсуд суду; обвинувачений підтримав позицію захисника.

В судовому засіданні, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наступних підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить висновку про наявність достатніх підстав для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою, раніше неодноразово судимою, вчинив злочин в період відбуття іспитового строку, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів до зазначеного обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, внаслідок чого клопотання прокурора підлягає задоволенню, із продовженням відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що суворість покарання за кримінальним правопорушенням, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але і високі стандарти охорони загальногромадянських прав. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд по правам людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст.314, 369-372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор", строком на 60 діб - до 11.07.2020 року, включно.

Копії ухвали направити для виконання начальнику ДУ "Одеський слідчий ізолятор", а також надати іншим учасникам судового процесу.

На підставі Рішення Конституційного Суду України №4рп-2019 від 13.06.2019 року, ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1