Дата документу 10.02.2020 Справа № 554/8373/16-к
Провадження № 1-кс/554/644/2020
У Х В АЛ А
іменем України

10 лютого 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 06 грудня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000010 від 29 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 06 грудня 2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000010.

На обґрунтування скарги заявник вказую, що відповідно до оскаржуваної постанови слідчого від 06 грудня 2019 року у кримінальному провадженні не встановлено факту надання заявником письмових показів 13.05.2004 року та 21.05.2004 року. Окрім цього як на підставу для відмови у визнанні потерпілим слідчий посилається на наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 , який набрав законної сили. Копію постанови отримано 18 грудня 2019 року. З рішенням слідчого заявник не згодний, вважає постанову незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що слідчим всупереч вимог КПК України не проведено жодної слідчої дії та взагалі не здійснювалось збирання доказів для підтвердження свого висновку, що заявнику не було завдано шкоди у будь-якій формі.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали з підстав, зазначених у скарзі, просили задовольнити.

ОСОБА_3 пояснив, що слідчим при винесенні постанови не з`ясовано, чи завдана йому моральна шкода, з цього приводу його не допитано, натомість, на його переконання, у матеріалах кримінального провадження міститься достатньо даних, які свідчать про завдання йому шкоди.

Слідчий, прокурор до суду не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_5 направив на адресу суду матеріали кримінального провадження, причини неявки суду не повідомив.

Відсутність слідчого, прокурора відповідно до положень ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000010 від 29 липня 2014 року, оцінивши в сукупності докази скарги, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною другою цієї статті передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як вбачається з матеріалів скарги, у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000010 від 29 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Установлено, що 26 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000010 від 29 липня 2014 року, посилаючись на ті обставини, що внаслідок протиправних дій колишніх працівників Кобеляціького РВ УМВС України в Полтавській області, знищення первинних письмових показів від 13.05.2004 року та від 21.05.2004 року його було визнано у вчиненні особливо тяжких злочинів та засуджено. У зв`язку з цим йому завдано істотної моральної шкоди від злочину, яка виразилася у душевних стражданнях та переживаннях внаслідок незаконного, на його думку, засудження, а також у фізичних стражданнях, пов`язаних із цим. Без визнання його потерпілим заявник не має права заявляти клопотання, подавати докази, через що порушуються його процесуальні права.

06 грудня 2019 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його до провадження як потерпілого (арк.крим.провадж.206-208 постанова; арк.крим.провадж.205 повідомлення про винесену постанову від 06.12.2019 року).

Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий ОСОБА_5 вказав, що в ході досудового розслідування не здобуто об`єктивних даних, які підтверджують, що письмові покази ОСОБА_3 від 13.05.2014 року та від 21.05.2014 року у кримінальній справі №04580007 були знищені, окрім цього, законність вироку відносно ОСОБА_3 перевірено судом вищої інстанції, та вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Проаналізувавши зміст постанови слідчого від 06 грудня 2019 року та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що висновок слідчого щодо відмови у визнанні заявника потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова від 06 грудня 2019 року не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_3 як потерпілого та щодо надання йому відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобуті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

З урахуванням диспозиції статті 365 КК України, кримінальне правопорушення супроводжується завданням істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Проте з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим у ОСОБА_3 не з`ясовувалось питання щодо заподіяння останньому певної шкоди, не проведено його допит, не перевірено, чи є в матеріалах кримінального провадження дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

У судовому засіданні встановлено, що законодавчі вимоги щодо вмотивованості постанови слідчим при її винесенні не були дотримані з огляду на те, що у постанові міститься лише загальне посилання на необґрунтованість заяви ОСОБА_3 , наведені дані щодо інших заяв ОСОБА_3 про відмову у визнанні його потерпілим, тоді як слідчим не було здійснено повної оцінки викладених у заяві від 26 листопада 2019 року обставин та відсутнє обґрунтування наведених висновків щодо незавдання шкоди заявнику, з посиланням на конкретні дані та положення закону.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_3 , що не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесені виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа, та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 06 грудня 2019 року такою, що винесена передчасно без відповідної мотивації та достатнього обґрунтування.

В силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень.

Отже, доводи заявника ОСОБА_3 щодо скасування постанови під час розгляду скарги спростовані не були, а тому суд вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу і в даному випадку права заявника підлягають захисту.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 06 грудня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000010 від 29 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1