ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/7639/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1554/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , представника виправної колонії ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 12 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Диканівська виправна колонія № 12» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від подальшого відбування покарання.

Прийняте рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що надані суду матеріали, які характеризують особу засудженого, містять суперечності, оскільки у поданні зазначено, що засуджений працевлаштований прибиральником без оплати праці, однак матеріали справи містять довідку про його працевлаштування днювальним та отримання заробітної плати за 2019 рік.

Крім того, вказує на те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки ним не був у повному обсязі виконаний вирок в частині сплати стягнутих з нього коштів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року та звільнити його на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та невмотивованою, судом першої інстанції при її винесенні не було враховано те, що за період його перебування в установі він виявляв бажання працювати і був працевлаштований днювальним на відділенні СПС, брав участь у самодіяльних організаціях, участь у раді колективу відділення на посаді Голови ради колективу, а також бере участь у програмі диференційовано-виховного впливу «Фізкультура та спорт».

Зазначив, що маючи згідно вироку Красноградського районного суду від 24.04.2016 року позов у розмірі 1307,70 грн, сплатив його частково у розмірі 300 грн. та має бажання і надалі його сплачувати.

Крім того, вказує, що він має заохочення від адміністрації установи, де перебуває, має намір після звільнення влаштуватись на роботу, піклуватись про батьків та створити власну сім`ю.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 та представника виправної колонії ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та вважав, оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 на момент розгляду в суді подання про його умовно-дострокове звільнення відбув більше 2/3 строку покарання призначеного йому за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України, який є тяжким злочином.

За таких обставин, відповідно до положень ст.81 КК України, до засудженого ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи подання начальника ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 неповно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого, а саме тому, що останній хоча і притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте такі стягнення були погашенні у законному порядку.

Так, відповідно до вимог ст. 134 ч. 14 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбування стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що немає стягнення.

З матеріалів провадження вбачається, що з дня останнього стягнення від 15.02.2019 року минуло більше шести місяців та відсутні відомості про накладення інших стягнень, тобто ОСОБА_7 є таким, що не має стягнень (а.о.с 77).

Крім того, з часу останнього стягнення ОСОБА_7 змінив свою поведінку у бік покращення, має 4 заохочення від адміністрації установи та позитивні характеристики (а.о.с. 77, 88,99,101, 104,).

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань ставиться позитивно. Порушень правил техніки безпеки не допускає, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайних зовнішній вигляд.

Не можна також залишити поза увагою те, що засуджений відповідно до ст. 123 КВК бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Фізкультура і спорт», бере участь у виховних та культурно-масових заходах, що проводяться в установі.

Бере активну участь в самодіяльних організаціях засуджених, а саме є головою Ради колективу засуджених відділення СПС.

Засуджений ОСОБА_7 підтримує соціально-корисні зв`язки з мамою, шляхом листування, телефонних дзвінків та побачень, отримує від неї посилки та передачі.

Відмовляючи в задоволенні подання начальника ДУ «Диканівська виправна колонія №12» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 суд в мотивувальній частині ухвали послався на те, що засудженим не було у повному обсязі виконано вирок суду в частині сплати стягнутих з нього коштів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів особової справи, станом на 24 10 2019 року засуджений ОСОБА_7 працевлаштований днювальним за що отримує заробітну плату (а.о.с.106).

Крім того, засудженим погашено у повному обсязі позов згідно вироку Красноградського районного суду Харківської області від 19.04.2016 року у розмірі 184, 14 грн та частково погашено позов за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 03 07 2012 року у розмірі 39,22 грн. (а.о.с. 108).

Вищевказані факти не можуть не свідчити про наявність позитивних змін у свідомості засудженого ОСОБА_7 , його налаштування на позитивний лад та як наслідок виправлення.

Крім того, даних про те, що засуджений ОСОБА_7 відмовляється від вищевказаного позову матеріали кримінального провадження не містять, навпаки ж засуджений стверджує, що має намір сплатити позов у повному обсязі.

Що стосується посилання суду першої інстанції на суперечливість матеріалів подання щодо працевлаштування засудженого, колегія суддів не знаходить їх настільки суттєвими та вважає, що факт виконання засудженим обов`язків днювального та отримання за це заробітної плати не виключає можливості його працевлаштування також прибиральником без оплати праці.

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбуття покарання в установі поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи характеристику засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає необґрунтованим та непереконливим висновок суду першої інстанції про те, що засуджений не довів своє виправлення, а підстави для задоволення подання про умовно -дострокове звільнення відсутні.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 2 ч.1 ст.411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Та обставина, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.409, ст.411 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з цим колегія суддів констатує, що в матеріалах провадження наявна достатня кількість доказів, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та його подальше відбування покарання є недоцільним, у зв`язку з чим подання начальника ДУ «Диканівська виправна колонія № 12» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та звільнити останнього умовно-достроково на невідбутий строк покарання, призначеного вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2016 року.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.4 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 537-539 КПК України, ч.1 ст. 81 КК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року по справі щодо засудженого ОСОБА_7 , - скасувати.

Апеляційну скаргу засудженого, - задовольнити.

Клопотання виправної установи, - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково на невідбутий термін покарання на 9 місяців і 6 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4