Справа № 191/933/19
Провадження № 1-кп/191/83/19
У Х В А Л А
іменем України

16 жовтня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що вона обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень під час іспитового строку, раніше судима, перебувала у розшуку, не має постійного місця проживання, у зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена і захисник проти задоволення клопотання заперечували.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали в межах вирішення даного клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Однак, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Враховуючи, що на даний час більшість учасників по кримінальному провадженню допитані, потерпілий ОСОБА_6 на даний час перебуває за кордоном.

За таких обставин суд вважає, що на даний час ризики, які були враховані під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час зменшилися, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на срок два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-179, 184, 193, 194, 196 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 2 (два місяці), тобто до 16 грудня 2018 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 під час дії зазначеного запобіжного заходу виконувати обов`язок: прибувати до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за кожним викликом.

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_5 протягом зазначеного строку в період часу з 20-00 години до 06-00 години залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити обвинувачену ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Вручити копію ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1