ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/1727/18 Номер провадження 11-кп/814/391/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК - О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участі: прокурора ОСОБА_6 / в режимі відеоконференції/

захисника ОСОБА_7 . / в режимі відеоконференції/

та обвинуваченого ОСОБА_8 / в режимі відеоконференції/

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Суми, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлучений, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим і засудженим за вчинення вбивства за таких обставин.

15 грудня 2017 року близько 16:00 ОСОБА_8 повернувся до місця свого проживання, де надалі займався побутовими справами. У цей час по сусідству, перебував раніше знайомий ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , з яким він раніше спільно проживав протягом тривалого часу та з яким за час спільного проживання у ОСОБА_8 склалися неприязні стосунки. Близько 17:00, в цей же день, ОСОБА_8 вийшов на територію домоволодіння за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , де в нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_9 , який у цей час перебував у будинку, двері до якого були відчинені, з приводу лічильника газу, з якого було зірвано пломбу з ОСОБА_10 . В результаті конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на ОСОБА_12 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Після чого, ОСОБА_8 зайшов до коридору згаданого будинку, де в цей час був ОСОБА_9 .. Скориставшись тим, що останній не міг пересуватися без милиці, тобто усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ним, ОСОБА_8 узяв ніж заводського виготовлення з дерев`яним руків`ям коричневого кольору, з клинком довжиною 15,3 см із П-подібним обухом та добре вираженими ребрами, який лежав на поверхні столу, що стояв праворуч від ОСОБА_8 , і тримаючи ніж у правій руці, завдав ОСОБА_9 одного удару в передню поверхню грудної клітки ліворуч, чим заподіяв: на передній поверхні грудної клітки ліворуч на рівні 4-го міжреберного проміжку по середній ключичній лінії - рани веретеноподібної форми з рівними краями, верхнім гострокутним кінцем; щілиноподібні ушкодження серцевої сорочки на передньо-лівій поверхні з рівними краями розміром 1,4 x 0,4 см; на передній поверхні лівого шлуночка серця - вертикально розташоване наскрізне щілиноподібне ушкодження з рівними краями та гострокутними кінцями розміром 1,4 x 0,2 см, яке проникає в його порожнину, на передній поверхні правого шлуночка - наскрізне щілиноподібне ушкодження з рівними краями та гострокутними кінцями, розміром 1,8 x 0,2 см, яке проникає в порожнину; в центрі передньої поверхні нижньої частки правої легені темно-синьо-червоного забарвлення щілиноподібне ушкодження розміром 4,5 см в діаметрі з хвилястими краями розміром 1,1 х 0,2 см, від якого рановий канал проникає в тканину легені на 1,7 см. Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжких, що викликали небезпечний для життя потерпілого стан та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 ..

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_14 завдав ОСОБА_13 удару вищевказаним ножем в ділянку плечового суглоба зліва та удару в задню поверхню грудної клітки ліворуч, чим заподіяв: на передньо-зовнішній поверхні в ділянці лівого плечового суглоба щілиноподібну рану з рівними краями розміром 1,2 x 0,2 см; рановий канал проникає під шкіру грудної стінки і проходить уздовж неї зліва праворуч та дещо згори вниз на довжину 19 см; на задній поверхні грудної клітки ліворуч по задній пахвинній лінії на рівні проекції 8-го ребра горизонтально розташовану рану веретеноподібної форми розміром 1,2 x 0,4 см; рановий канал проникає під шкіру грудної стінки і проходить уздовж неї зліва праворуч та дещо згори вниз на довжину 4 см. Указані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі.

Не погоджуючись з вказаним вироком захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України в межах санкції ст. 124 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, шо висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки докази в матеріалах справи свідчать про те, що потерпілий знаходився у збудженому та агресивному стані, спровокував конфлікт та накинувся на ОСОБА_8 з металевою милецею, а останній в свою чергу відчуваючи загрозу своєму життю та здоров`ю наніс потерпілому удари, тим самим перевищив межі необхідно оборони, однак суд на них не звернув уваги.

Також апелянт вказує, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції було призначено занадто суворе покарання, яке явно за своїм розміром є несправедливим через суворість. Зазначає, що судом не враховано в достатній мірі те, що ОСОБА_8 на диспансерних обліках не перебуває, має поганий стан здоров`я, має на утриманні матір-пенсіонерку похилого віку з хронічними хворобами, обставини, що пом`якшують покарання - з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону. При цьому, висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає правильним та таким, що ґрунтується на обставинах кримінального провадження.

Так, частина 3 ст.404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, ставлячи вимогу про зміну кваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України, стороною захисту не було заявлено клопотання про повторне дослідження обставин із зазначенням підстав для такого дослідження.

Таким чином, в силу вимог ч.3 ст.404 КПК, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Зокрема згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих ним у суді першої інстанції, вбачається, він та потерпілий ОСОБА_9 були знайомі тривалий період часу і у них склались неприязні стосунки. 15.12.2017 року напередодні події, що сталася, в першій половині дня, потерпілий ОСОБА_9 особисто спровокував неприємну ситуацію, внаслідок чого між ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 відбулась неприємна розмова, ОСОБА_8 намагався заспокоїти потерпілого. Близько 17 години ОСОБА_8 почув, як потерпілий ОСОБА_9 почав вигукувати нецензурні слова, лаятися, стукати, кричати, погрожувати, він вийшов з будинку, щоб заспокоїти його, однак, ОСОБА_9 почав кидатися на нього з металевою милицею, чіпати його за шию, замахуватися металевою милицею. ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_9 удари ножем, який він раптово побачив на тумбочці, в суді пояснював, що захищався від нападу потерпілого, кількість ударів не пам`ятає, локалізацію для нанесення ударів не обирав, після вчиненого сам зателефонував до правоохоронних органів та викликав швидку, однак ОСОБА_9 був вже мертвий.

Згідно висновку експерта №1111/748 від 31.01.2018 року, смерть ОСОБА_9 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, яке супроводжувалось поверхневим пораненням правого шлуночка та наскрізним лівого з ушкодженням міжшлункової перетинки, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких, що викликали небезпечний для життя стан потерпілого та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Також експертом виявлені і інші тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_9 , а саме в область плечового суглоба зліва та в задню поверхню грудної клітки ліворуч, вказані тілесні ушкодження кваліфіковані експертом як такі, що мають ознаки легких.

Так, диспозиція ст.124 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Для кваліфікації злочину за ст.124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчиненим з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань або затримання злочинця і доставлення його до відповідних органів влади.

При цьому, частина 1 ст.36 КК України встановлює, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, вказаною статтею передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання.

Проте, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, у зв`язку з чим обвинувачений міг би перебувати у стані необхідної оборони.

Натомість, згідно висновку судово-медичного експерта № 1263 від 28.12.2017 року при обстеженні ОСОБА_8 виявлені лише тілесні ушкодження, які могли утворитися понад 5-6 діб до огляду 18.12.2017 року і в прямому причинному зв`язку з подією 15.12.2017 року не знаходяться, тобто тілесні ушкодження, які могли бути спричинені потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_8 15.12.2017 року експертом не виявлено.

Отже, вказане спростовує доводи обвинуваченого, що потерпілий кидався на ОСОБА_8 з металевою милицею, зачіпляв його за шию.

Натомість, як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи», зокрема у п.22, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

При цьому, колегія суддів зауважує, що умисне вбивство може бути вчинено не лише з прямим умислом, але й непрямим умислом, тобто коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Таким чином, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство. Відповідальність за умисне спричинення смерті настає і у випадках, коли винний, умисно завдаючи шкоду потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично і настає.

З огляду на кількість тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому обвинуваченим, нанесення удару в життєво важливий орган грудну клітину, зважаючи на силу удару, який був достатнім для настання смерті, враховуючи, що потерпілий був фізично слабший від обвинуваченого переніс інсульт, пересувався лише за допомогою милиці, був обмежений в русі за станом здоров`я, не міг чинити опір обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_8 був умисел на вбивство ОСОБА_9 .

Крім того, допитані місцевим судом потерпіла ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтвердили факт наявності неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Таким чином, доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та наявність в його діях перевищення меж необхідної оборони, колегія суддів вважає позбавленими підстав та розцінює як намагання уникнути покарання за більш тяжкий злочин.

Разом з цим, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, характеризується за місцем проживання посередньо, має поганий стан здоров`я, наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, яка перебувала в безпорадньому стані, пом`якшуючі покарання обставини, до яких відніс з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, також врухвав наявність на утриманні матері-пенсіонерки, особи похилого віку, яка хвора на цукровий діабет.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги захисника щодо про можливість застосування при призначенні ОСОБА_8 покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

З огляду на зазначене, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , на які вона посилаються в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. Судом також враховані всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, про те, ці обставини, з огляду на особу винного, не можуть свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, а тому підстав для застосування положень ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність, а тому підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту оголошення даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали, шляхом подання касаційної скаги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_19 .Рябішин.