20.05.2020
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
іменем України
20 травня 2020р. Справа №432/9137/15-к Провадження №1-кп/642/136/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ;

За участі сторін: Прокурора ОСОБА_3
Обвинуваченого ОСОБА_4
Захисника ОСОБА_5 .
Потерпілий ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з утримання під вартою на домашній арешт.
З урахуванням думки сторін у справі, суд вважає:
Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч. 1 ст.181 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст..177 КПК України.
Ч. 2 ст. 183 КПК України зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 роки.
З аналізу вказаних норм закону, запобіжний захід - тримання під вартою є винятковим заходом, який був застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 19 серпня 2019року за клопотання прокурора.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, було оцінено репутацію обвинуваченого ОСОБА_4 , який має судимість, вчинив інше кримінальне правопорушення, та переховувався від суду, що свідчить ухвала суду від 01 березня 2016р. Таким чином у судовому засіданні, було встанорвлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України, а саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити.
На теперішній час вказані ризики продовжують існувати.
Проте, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, яким визначено, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
За вимогами ст.12 КК України, кримінальне правопорушення в якому звинувачується обвинувачений уявляє суспільну небезпечність. Проте, суд враховує, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також враховуючи те, що він обвинувачуються у злочині, вчиненому відносно життя та здоров`я фізичної особи, а також майна фізичної особи.
На думку суду, підстави які були враховані судом при обранні, продовженні запобіжного заходу, продовжують існувати.
Таким чином, на думку суду заявлене клопотання є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 331, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з утримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду, протягом 7ми днів.
Суддя: ОСОБА_1