ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/272/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.12.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про дострокове звільнення від відбування покарання або заміну покарання на більш м`яке засудженому ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 про дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, 18 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності , не мав заохочень, не був працевлаштований, до виконання вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, соціальні зв`язки не підтримує.
В апеляційній скарзі захисник засудженого ставить питання про скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали, якою просить звільнити ОСОБА_7 достроково від подальшого відбування покарання. В обґрунтування своїх доводів, посилається на те, що суд безпідставно не застосував принципів, викладених у рішенні ЄСПЛ «Пєтухов проти Украни» відносно засудженого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Кримінального кодексу України (далі по тексту КК) до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

?не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

?не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

?не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

За змістом ст. 81, 82 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням передбачені національним законодавством зокрема щодо засуджених до позбавлення волі на визначений строк.

Разом з цим, Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV визначає практику Європейського суду з прав людини джерелом права в Україні» (далі по тексту ЄСПЛ).

У ч. 2 ст. 8 та ч. 5. ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексту КПК) зазначено, що принцип верховенства права у кримінальному проваджені та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

У декількох рішеннях ЄСПЛ зазначається, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що їм потрібно робити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення (Laszlo Magyar проти Угорщини , «Пєтухов поти України»).

Встановлений ЄСПЛ характер порушення входить до площини застосування статті 3 Конвенції, що означає, що для належного виконання цього рішення держава-відповідач повинна буде провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих підставах, і надати особам, засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

Таким чином, враховуючи, що практика ЄСПЛ є джерелом права в Україні, такий підхід підлягає застосуванню в Україні, тому клопотання захисника ОСОБА_9 , засудженого до довічного позбавлення волі про його дострокове звільнення від подальшого відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до розгляду та розглянуто по суті.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність з боку ОСОБА_7 під час відбування ним покарання такої поведінки, яка б свідчила про його виправлення та давала б підстави для звільнення його достроково або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Зокрема ст.ст. 81, 82 КК передбачають підставу, при наявності якої у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким це сумлінна поведінка та ставлення до праці, що доводять виправлення особи.

Сумлінна поведінка означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариське ставлення до інших засуджених тощо.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставлення до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує зверненню із клопотанням про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

З досліджених матеріалів з особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що він відбуває покарання за вироком Харківського обласного суду, яким його засуджено за ст. 222 ч.1, 69, 142 ч.3, 144 ч.3, 190-1, 93 п.п. а,з,і, ст. 17 ч. 2-93 п.п. а,г,з,і, 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна з відбуванням покарання у тюрмі суворого режиму. Ухвалою Верховного Суду України від 25.04.2000 року вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ст. 144 ч.3 КК скасовано, в решті вирок залишено без змін.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2008 року скорочено строк покарання за ст. 17 ч.2, 93 п.п. а,г,з,і КК до 10 років позбавлення волі, в решті вирок залишено без змін.

У місцях позбавлення волі ОСОБА_7 знаходиться з 27.12.1996 року. До Херсонської ВК № 61 прибув з Темнівської ВК № 100 -10.02.2016 року.

За час відбування покарання в попередніх місцях позбавлення волі до дисциплінарної відповідальності притягувався 18 разі, жодного разу не заохочувався.

Під час відбування покарання у Херсонській ВК № 61 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався, згідно з наданою адміністрацією установи характеристикою ОСОБА_7 не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, працевлаштований не був.

Таким чином, з огляду на наявність у ОСОБА_7 за весь час відбування покарання чисельних стягнень, відсутність заохочень, враховуючи його несумлінне ставлення до виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким .

В апеляційній скарзі, окрім аналізу захисником практики ЄСПЛ та чинного законодавства України, не наведено жодного аргументу на спростовування висновків суду про несумлінну поведінку засудженого за весь час відбування покарання, байдуже ставлення до праці та до виконання постановлених завдань.

Само по собі закріплення у практиці ЄСПЛ права засуджених до довічного позбавлення волі на реабілітацію, не зобов`язує суд застосовувати до кожного такого засудженого, який звернеться з відповідним клопотанням, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а лише надає можливість такого застосування у разі доведення перед судом процесу виправлення та реабілітації засудженої особи перед державою і суспільством.

Враховуючи, що у провадженні щодо ОСОБА_7 не встановлено судом факту виправлення та реабілітації засудженої особи, висновок суду про відмову у задоволенні клопотання захисника є правильним і відповідає вимогам нормам кримінального та кримінального процесуального закону.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405 , 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.12.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про дострокове звільнення від відбування покарання або заміну покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи