Дата документу 09.12.2019 Справа № 331/347/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/347/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/265/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочанськ Токмацького району Запорізької обл., громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- 26 грудня 2012 Орджонікідзевським р/с м. Маріуполь Донецької обл., за ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75, 76, 104 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 18 липня 2014 Тельмановським р/с Донецької обл. за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 14.07.2016 за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишений без змін, до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до дня фактичного відбуття покарання. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 06 січня 2018 року.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів зазначає, що при призначенні покарання судом не було враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює, немає офіційного джерела доходу.

Згідно з вироком суду, 19 жовтня 2017 року, приблизно о 14-45 год., ОСОБА_6 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, знаходячись у торговому залі гіпермаркету ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», що розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Запорізька 1-б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці зазначеного гіпермаркету, таємно викрав майно, що належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: куртку чоловічу (ш/к НОМЕР_1 ), 1 одиницю товару, вартістю 799,20 гривень, яку зняв з тремпеля та надягнув на себе, у той час як свою стару куртку повісив на тремпель та залишив її на торговій полиці гіпермаркету. Після того, ОСОБА_6 направився до виходу в одягненій на собі новій куртці, де пройшов турнікет для покупців без товару та покинув приміщення гіпермаркету, не сплативши за вказану вище куртку, тим самим викрав майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», спричинивши ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» матеріальну шкоду на суму 799,20 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та покарання відбув повністю, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив. Враховано судом при призначенні покарання і відсутність претензій до обвинуваченого з боку представника потерпілого.

Доводи апеляційної скарги правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання саме у виді арешту, яке належить до такого, що відбувається реально та пов`язане з ізоляцією від суспільства.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання.

При апеляційному розгляді обвинувачений пояснив, що він повністю відбув призначене покарання, тому і поїхав до Донецької області за місцем проживання, де неофіційно влаштувався на роботу.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4