Справа № 545/1287/20
Провадження № 1-кп/545/166/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Полтава обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000013 від 14.04.20, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, військовослужбовцю військової служби за контрактом, командира відділення взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: -27.10.2017 вироком Новомосковськом міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненому від відбування призначеного покарання на підставі ст. 86 КК України та ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році»

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_5 , 03.07.2019р., уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 (один) рік.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (но стройовій частині) № 294 від 25.11.2019, молодшого сержанта ОСОБА_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 20.11.2019 № 76-РС на посаду командира відділення взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 , з 25.1 1.2019 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення; визнано таким, то з 25.11.2019 справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою, шпк «молодший сержант».

Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, та умов укладеного контракту військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціювання національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 21.04.2020 оголошене не було.?

Також встановлено, що молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. 1,2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. II, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, не одержавши дозволу відповідного командира (начальника), 30.03.2020 без поважних причин не з`явився вчасно на службу о 08:00 год. на ранкове шикування особового складу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та у період з 30.03.2020 до моменту встановлення місцезнаходження 21.04.2020 до військової частини НОМЕР_1 не з`являвся, обов`язків військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

У подальшому, молодший сержант ОСОБА_6 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, добровільно та з власної ініціативи 21.04.2020 повернувся за місцем служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже судом встановлено, що військовослужбовець, ОСОБА_5 був незаконно відсутній на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 30.03.2020 по 21.04.2020.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Прокурором Військової прокуратури Полтавського гарнізону, ОСОБА_3 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № № 0000013 від 14.04.20р., укладена з підозрюваним ОСОБА_5 , угода про визнання винуватості від 27.05.2020р.

Згідно вказаної угоди підозрюваний, ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав винуватість у вказаному діянні і зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі обвинувачення в судовому засіданні.

Сторони угоди погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком встановленим судом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з вимог ст. 474 КПК України, якою передбачено, що у судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого підозрюваний визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної від 27.05.20р. між прокурором Військової прокуратури Полтавського гарнізону, ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-475 КПК України, суд

з а с у д и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27.05.20р. укладену між прокурором Військової прокуратури Полтавського гарнізону, ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком чинності, запобіжні заходи щодо ОСОБА_5 не застосовувати.

До набрання вироком чинності заходи забезпечення кримінального провадження щодо засудженого не застосовувати.

Відповідно вимогам ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 30 днів з моменту проголошення.

Суддя
Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_1