В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001595 від 13 серпня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, вдівця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 13.08.2019 року, приблизно о 08.00 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки КІА RIO, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.06.2018 року належить ОСОБА_7 , рухався по другорядній проїжджій частині вул. Соборної м. Павлограда зі сторони вул. Харківської у напрямку вул. Повстання. Під час руху через перехрестя з головною проїжджою частиною вул. Успенської водій автомобіля КІА RIO ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, не надав перевагу у русі велосипедисту ОСОБА_5 , який, керуючи велосипедом марки WINNER, білого кольору, наближався до вказаного перехрестя по головній дорозі вул. Успенської зі сторони вул. Дніпровської (праворуч від автомобіля КІА RIO), виїхавши на перехрестя почав пересікати проїжджу частину вул. Успенської зліва направо відносно руху велосипедиста ОСОБА_5 .. У процесі подальшого руху відбулося зіткнення передньої частини автомобіля КІА RIO з лівою боковою частиною велосипеду. У результаті вказаного зіткнення велосипедист ОСОБА_5 впав на проїжджу частину та отримав тілесні ушкодження.
У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла першого поперекового хребця 2 ступеню, саден на передній поверхні правого колінного суглобу з розповсюдженням на передньо-внутрішню поверхню та на передньо-зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу. За своїм характером вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).
У даній дорожній обстановці водій автомобіля КІА RIO, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, в яких вказано:
п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».
Дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля КІА RIO, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України.
При заданому механізмі події, дії водія автомобіля КІА RIO, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Ознаки встановленого судом злочинного діяння відповідають ознакам злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений пояснив, що він 13 серпня 2019 року, о 08.00 год., на справному автомобілі марки КІА RIO, синього кольору, рухався по другорядній проїжджій частині вул. Соборної м. Павлограда зі сторони вул. Харківської у напрямку вул. Повстання. Під час руху через перехрестя з головною проїжджою частиною вул. Успенської не надав перевагу у русі потерпілому на велосипеді та на перехресті наїхав на велосипедиста. У результаті вказаного зіткнення велосипедист ОСОБА_5 впав на проїжджу частину та отримав тілесні ушкодження. Потерпілому повністю відшкодував завдані збитки.
Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив обставини пред`явленого обвинувачення та вказав, що матеріальні та моральні збитки йому відшкодовано, претензій до обвинуваченого немає.
04 лютого 2020 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладена уточнена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України до угоди про примирення від 16 грудня 2019 року, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину кримінального злочину, а він має право мовчати, мати захисника, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим угоду про примирення.

Потерпілий ОСОБА_5 просив затвердити укладену угоду. Також потерпілий у судовому засіданні пояснив, що він розуміє характер обвинувачення щодо обвинуваченого, вид покарання, який буде застосовано до обвинуваченого в разі затвердження угоди. Угоду про примирення уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та обвинуваченим угоду про примирення.

Також судом досліджено документи стосовно речових доказів у даному кримінальному провадженні та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про примирення потерпіла сторона відповідно до ст. 476 КПК України має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання можливості затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого обвинувачений визнає себе винуватим, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також, що сторони розуміють наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Умови угоди жодним чином не суперечать інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. Так, у результаті ДТП не було спричинено шкоди третім особам, обвинувачений перебував у тверезому стані.
Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України. Таке рішення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 31 березня 2016 року (справа № 5-27 кс 16),та практикою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України КК України у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого та пом`якшуючих обставин може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані потерпілому збитки, є раніше не судимою особою.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Судові витрати складають 3140,20 грн., які під час досудового розслідування були затрачені на проведення експертиз.

Цивільний позов відсутній.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за який призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у вигляді 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 3140 (три тисячі сто сорок) грн. 20 коп..

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази:

- автомобіль марки КІА RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю;
- велосипед марки WINNER, білого кольору, з механічними пошкодженнями, переданий на зберігання під розписку ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю;
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1