Справа № 643/2395/20
Провадження № 1-кс/643/1026/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2020 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000757 від 11.02.2020 за ч. 4 ст. 358 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
З представлених суду матеріалів вбачається, що 10.02.2020 біля будинку № 89 по пр. Ювілейному в м. Харкові проведено огляд ділянки місцевості та виявлений автомобіль «MAZDA 5», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який надав свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу з ознаками підробки. В ході огляд виявлені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього вилучені.

За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000757 від 11.02.2020 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Посилаючись на те, що вилучені речі є тимчасовим вилученим майном, являються засобами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди і можуть бути використані у кримінальному провадженні як речові докази, з метою позбавлення можливості їх знищення або переховування, відчуження чи розпорядження ними, а також для їх дослідження слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.

До суду слідчий та прокурор подали заяви, яких просили розглянути клопотання у свою відсутність та задовольнити.

Особа, у якої вилучено транспортний засіб, ключі та свідоцтво про реєстрацію до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, що не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов наступного: згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Метою застосування арешту, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Проаналізувавши викладені норми закону та обставини кримінального правопорушення, враховуючи кваліфікацію скоєного та санкцію ч. 4 ст. 358 КК України, яка не передбачає конфіскації, можна казати, що накладення арешту на вилучене майно фактично переслідує єдину мету збереження речових доказів.

Разом з тим, кримінальне провадження відкрито за фактом використання підробленого документу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «MAZDA 5», р.н. НОМЕР_1 , а не за ознаками ст.ст. 289 чи 290 КК України, отже підстав стверджувати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, не теперішній час не має.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, його класифікацію суд дійшов висновку, що необхідність в накладенні арешту на автомобіль відсутня.

Жоден з ризиків, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, враховуючи можливість передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання володільцю чи власнику, слідчим не доведений.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

В накладенні арешту на транспортний засіб «MAZDA 5», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , володільцем якого є ОСОБА_4 , та ключі від вказаного транспортного засобу відмовити.

Негайно повернути вказаний транспортний засіб та ключі від нього особі, у якої його було вилучено ОСОБА_4 .

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22.08.2012, виявлене та вилучене під час огляду місця події від 10.02.2020.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1