Номер провадження: 11-сс/813/471/20
Номер справи місцевого суду: 522/4259/20 1-кс/522/4526/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000519 від 10 березня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 09 травня 2020 включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Також у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки на території м.Одеси, він є громадянином іншої держави, не працює, не має утриманців, у нього відсутнє постійне місце проживання.

Вказані обставини, на думку прокурора, доводять наявність існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім того, прокурор зазначив, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити новий злочин, оскільки він не має постійного місця роботи.

Крім того, до ОСОБА_8 вже застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в рамках іншого кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, досудове розслідування по якому здійснюється Роздільнянським ВП ГУНП в Одеській області.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, а саме в тому, що 10.03.2020 року ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_14 , який реально сприймаючи погрози застосування відносно нього насилля, встановивши загрозу своєму життю та здоров`ю, виконував накази останніх, які примусили потерпілого написати власноруч розписку, згідно якої ОСОБА_14 винен 15000 доларів США та 2000 доларів США.

Підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, обґрунтовується комплексом доказів, які слідчий долучив до свого клопотання, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що 10 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи погрожуючи застосуванням фізичного насилля утримували проти його волі, погрожували фізичною розправою та вимагали грошові кошти в сумі 2000 доларів США, примусили написати боргову розписку на суму 15 000 доларів США;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 10 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи утримували проти його волі її чоловіка ОСОБА_14 , погрожуючи чоловіку застосуванням фізичного насилля, погрожували фізичною розправою та вимагали грошові кошти в сумі 2000 доларів США примусили чоловіка написати боргову розписку на суму 15 000 доларів США;

- протоколом впізнання особи за участю потерпілого ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка 10 березня 2020 року в м.Одесі, незаконно позбавила його волі, утримуючи на території СТО, та погрожуючи фізичною розправою, вимагала грошові кошти;

- протоколом впізнання особи за участю свідка ОСОБА_15 , яка впізнала ОСОБА_12 , як особу, яка 10 березня 2020 року, в м.Одесі, незаконно позбавила його волі її чоловіка ОСОБА_14 , утримуючи на території СТО, погрожуючи фізичною розправою, вимагала грошові кошти, повернення боргу;

- іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 7 років позбавлення волі.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагався переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 самостійно з`явився до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

Під час апеляційного розгляду прокурор, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилався на те, що ОСОБА_8 не виконує умови цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний заперечував проти доводів прокурора та пояснив апеляційному суду, що повідомив слідчого про зміну місця свого проживання та надав йому відповідний договір оренди квартири.

Вказані доводи ОСОБА_8 не були спростовані прокурором.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що існує ризик, передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний перебуваючи на свободі може вчинити новий злочин. Проте вважає, що застосований до нього запобіжних захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти цьому ризику.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів з погрозою застосування насильства, проте фактично до потерпілого насильство застосовано не було.

Крім того апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_8 має місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору оренди.

Вказані обставини зменшують ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів наявність виключних підстав, передбачених п.3 ч.2 ст.183 КПК України, які дають можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13 березня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4