Справа № 202/8559/19
Провадження № 1-кс/202/1582/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

21 лютого 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції), розглянувши в судовому засіданні клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000258 від 07.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 звернувся з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене 17.02.2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» imei № НОМЕР_1 ; imei № НОМЕР_2 , мобільний телефон «Samsung», мобільний телефон «Nomi» imei № НОМЕР_3 , imei № НОМЕР_4 , мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, мобільний телефон марки «Nokia» жовтого кольору imei № НОМЕР_5 , imei № НОМЕР_6 , мобільний телефон iphone 11 Pro, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , мобільний телефон марки Xiomi та планшет.

У судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність.

Захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам закону.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору з огляду на наступне:
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз наведених норми свідчить, що з метою забезпечення кримінального провадження, у тому числі збереження речових доказів, арешт накладається не на будь-яке майно, а щодо якого доведено існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо, та накладаючи арешт, слідчий суддя повинен зазначити в своїй ухвалі конкретний вид арешту, який застосовується як-то заборона відчуження, обмеження розпоряджатися або користуватися майном та, з огляду на засади кримінального провадження, зокрема диспозитивність кримінального процесу, слідчий суддя під час вирішення питання про арешт майна має перевірити саме наявність підстав для арешту, зокрема необхідність застосування конкретного виду заборони, про який ставить питання слідчий чи прокурор у клопотанні, а не визначати їх самостійно.
Так, частиною другою статті 171 КПК України встановлені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна.
Зокрема, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету арешту відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Клопотання прокурора про арешт майна вищевказаним вимогам закону не відповідає, оскільки не містить обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час обшуку: в клопотанні не зазначені підставі арешту, тобто конкретні ризики, передбачені статтею 170 КПК України, значення вилучених речей для кримінального провадження, зокрема, відомості, які містять вилучені речі і які можуть бути доказами у кримінальному провадженні, власника чи володільця цих речей.
Крім того, у клопотанні не зазначено конкретну заборону, яку просить у даному випадку застосувати прокурор.
Клопотання прокурора зводиться до загального цитування норм кримінального процесуального закону.
Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Враховуючи наведене, клопотання про арешт майна необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесят двох годин з часу отримання копії ухвали.
Керуючись ст. 172 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000258 від 07.11.2019 року повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесят двох годин.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1