КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

9 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0007626, внесеному до ЄРДР 05.09.2018 р., ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимий: 05.07.2018 р. Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України на два роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на два роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначене покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вироком Деснянського районного суду м. Києва від 5 липня 2018 року, ОСОБА_5 остаточно визначене покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Також вироком ухвалено про вирішення долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить: вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, ухвалений щодо нього, змінити шляхом пом`якшення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України або зменшення строку покарання.

Вважає, що вирок ухвалено при однобічності та неповноті досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що він проходить курс лікування від наркоманії, позитивно характеризується по місцю проживання та реєстрації, офіційно працює, має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє.

Зазначає, що з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, наявне бажання стати на шлях виправлення, даних про його особу, в їх сукупності, йому може бути призначено покарання без позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у незаконному без мети збуту придбанні та зберіганні наркотичного засобу, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалюючи вирок, вказаних приписів закону місцевий суд дотримався.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував дані про особу винного, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за вироком суду, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні матір ОСОБА_8 , яка є інвалідом II групи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Тим більше, з урахуванням того, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому не максимальний строк покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, котрий хоча й визнав вину, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість знову вчинив кримінальне правопорушення, висновок місцевого суду про можливість виправлення засудженого лише в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі колегія суддів вважає правильним.

На думку колегії, призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений проходить курс лікування від наркоманії, позитивно характеризується по місцю проживання та реєстрації, офіційно працює, має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє, на переконання колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину та особи винного, який вчинив новий злочин в період іспитового строку, не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачає законних підстав для зміни вироку та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Деснянського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0007626, внесеному 05.09.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 д е н к о