Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0005006, внесене до ЄРДР 19 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 06 жовтня 2015 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України з призначенням покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили та виконання вироку в частині взяття обвинуваченого під варту.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 ухвалено виконувати самостійно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній домашній арешт.
За вироком суду ОСОБА_8 , 19 серпня 2015 року, приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку № 8 по вул. Бульби-Боровця в м. Рівне, під час конфлікту, що виник між ним та ОСОБА_11 з приводу продажу обвинуваченим останньому мобільного телефону, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що проявилося в нанесенні ОСОБА_11 одного удару кулаком в обличчя, відкрито викрав з кишені штанів грошові кошти в сумі 500 грн., чим завдав ОСОБА_11 збитків у вказаній сумі.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, вважає, що вирок суду суперечить вимогам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що ОСОБА_8 не мав умислу на викрадення чужого майна, а діяв лише з метою повернути кошти за проданий телефон і вважав свої дії законними. Зазначає, що згідно показань учасників процесу, які стали основними доказами у кримінальному провадженні, обов`язкові ознаки грабежу: прямий умисел та корисливий мотив відсутні. Вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Зазначає, що очевидцем вказаних подій була ОСОБА_12 , однак вона не була допитана. В даний час бажає дати показання в якості свідка.
Вказує, що при розгляді кримінального провадження в суді головуючий у справі всупереч вимогам ст. 348 КПК України не роз`яснив ОСОБА_8 суті обвинувачення та в порушення вимог ст.349 КПК України перед початком судового розгляду, не з`ясовуючи думки учасників судового провадження про те, які докази потрібно досліджувати, та про порядок їх дослідження, почав допитувати обвинуваченого.
Просить скасувати вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурорів, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, ґрунтуютьсяна сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Апеляційні доводи захисника в інтересах обвинуваченого про відсутність у останнього прямого умислу та корисливого мотиву, який діяв лише з метою повернути кошти за проданий телефон і вважав свої дії законними, спростовуються матеріалами кримінального провадження та здобутими по кримінальному провадженню доказами.
Зокрема, із аналізу показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що ввечері, 19 серпня 2015 року на вул. Бульби-Боровця в м. Рівне зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_11 з приводу продажу ним потерпілому мобільного телефону. Через деякий час між ними виникла суперечка щодо вартості цього телефону. Ця суперечка переросла в шарпанину, під час якої вони впали на землю, де нанесли один одному декілька ударів. Коштами обвинувачений заволодів в процесі конфлікту з потерпілим, на ґрунті відмови останнього у їх наданні за проданий телефон, при попередній домовленості за 250 грн., а отриманні лише 50 грн.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив факт зустрічі з потерпілим при встановлених судом першої інстанції обставинах та факт продажу потерпілому телефону, заперечивши заволодіння грошовими коштами потерпілого в сумі 500 грн. Зазначив, що підібрав із землі кошти, належні потерпілому, які повипадали в нього з кишені штанів, в сумі 250 грн., як сплати за телефон, оскільки вважав, що телефон вартує більше, ніж 50 грн., які йому відшкодував ОСОБА_11 і відмовлявся більше сплачувати.
Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції ствердив, що обставини конфлікту з обвинуваченим існували з приводу відмови додати ще коштів, окрім наданих ним 50 грн., на які вони сторгувалися, за проданий телефон. Зазначив, що після того як він передав обвинуваченому 50 грн., останній передав йому телефон. Він поклав телефон в кишеню штанів, однак обвинувачений попросив додати ще коштів за телефон, на що він відмовився, після чого обвинувачений раптово вдарив його кулаком в обличчя. Від удару він впав, обвинувачений над ним нахилився та, тримаючи за праву руку, силоміць вийняв з кишені штанів 500 грн., які були у нього при собі.
В судові засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_11 викликався неодноразово протягом тривалого періоду часу, однак не з`являвся, тому спростувати пояснення потерпілого, надані ним в суді першої інстанції з приводу подій, які мали місце 19 серпня 2015 року, не представилось можливим.
Судом першої інстанції встановлено, що аналогічні показання потерпілий надав при проведенні слідчого експерименту за його участю, де він виклав обставини вчинення злочину обвинуваченим стосовно нього, що зафіксовано у протоколі проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2015 року, а також його показання об`єктивно узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи від 21 серпня 2015 року №883, відповідно до якого в потерпілого були виявлені легкі тілесні ушкодження, які в сукупності відповідають терміну 19 серпня 2015 року по своїм морфологічним особливостям.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими ним в суді першої інстанції стверджується, що між обвинуваченим та потерпілим, які обоє були в стані алкогольного сп`яніння, виникла розмова з приводу продажу мобільного телефону. Через деякий час між ними виникла суперечка з приводу вартості цього телефону. Ця суперечка переросла в шарпанину, під час якої вони впали на землю, де нанесли один одному декілька ударів.
Таким чином, механізм вчинення даного злочину, який виявився у діях обвинуваченого при відкритому заволодінні грошовими коштами потерпілого, а саме нанесення обвинуваченим удару кулаком в обличчя потерпілому від чого останній впав, а обвинувачений в цей час, тримаючи його за праву руку, силоміць вийняв з кишені штанів 500 грн., свідчить про наявність у обвинуваченого умислу на протиправне вилучення в потерпілого із застосуванням насильства, що є характерною особливістю грабежу і яке передувало його основній меті вилученню майна, грошових коштів.
Не залишилося без оцінки суду і доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, які судом першої інстанції оцінено критично з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні.

По встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 саме за ч. 2 ст. 186 КК України.

Що стосується виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, як особа, схильна до вживання наркотичних засобів та зловживання алкоголем, з 08 листопада 2013 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, під час судового провадження перебував в розшуку, обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене місцевим судом обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті за інкримінований злочин, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про направлення кримінального провадження на новий розгляд не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, оскільки, враховуючи положення ст. 415 КПК України істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку з направленням кримінального провадження на новий розгляд, не вбачається.
Клопотання про повторне дослідження доказів в порядку ст. 404 КПК України стороною захисту в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції не заявлялось.
З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3