ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/182/20 Справа № 201/806/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 рокупро відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, працюючого директором КП «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», раніше не судимого, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час в період з 21-00 годин до 07-00 годин строком до 23 березня 2020 року, з забороною ОСОБА_7 залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 щоденно в період з 21-00 годин до 07-00 годин без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою суду, слідчого та прокурора та здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби свій паспорт для виїзду за кордон.

Рішення суду обґрунтовано тим, що існує ризик того, що підозрюваний може переховатись, розуміючи наслідки якими може завершитись кримінальне провадження, а також може вчинити новий злочин, враховуючи, що відносно останнього існує підозра про вчинення як мінімум трьох злочинів, а отже судом встановлено наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризик знищення речей і документів чи впливу на свідків і потерпілих в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, так як не лише не був обґрунтований в клопотанні, а й не вказано які саме речі чи документи підозрюваний може знищити і на яких саме свідків може впливати.
Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу суд врахував, крім обставин описаних вище, також те, що прокурором не доведено що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть забезпечити ці ризики, адже найсуворіший запобіжний захід є втручанням у право на свободу та особисту недоторканість, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яке може бути застосоване лише на підставі закону та для забезпечення виконання обов`язку встановленого законом.
В даному випадку судом не встановлено обставин, які б підтверджували нагальну потребу досудового розслідування, яка б виправдовувала такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
В апеляційній скарзі:

- прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 24 березня 2020 року.
Вказану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним, на його думку, порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону та неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту.
На думку сторони обвинувачення підозрюваному ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній вчинив корупційний злочин, який відноситься до категорії тяжкого злочину та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 років до 8 років, на даний час відносно останнього у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська (справа № 203/3841/19) триває судовий розгляд кримінального провадження №0000651 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1, 3 ст. 362 КК України, яке також відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 років до 6 років. Тому, на думку апелянта, існують ризики спроби підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків під час проведення слідчих дій, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 вважає недоцільним, оскільки він, на його думку, особою підвищеного ступеню суспільної небезпеки, скоюючи злочин чітко розумів протиправність своїх дій та всіляко сприяв у його вчиненні, вживаючи необхідні заходи конспірації з метою уникнення укриття.
Вважає, що в ході досудового розслідування розгляд, при кримінального провадження №0000651 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1, З ст. 362 КК України ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2019 (справа № 202/6000/19) відносно ОСОБА_7 , обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 години до 07:00 години, не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , однак останній, на думку апелянта, його порушував.
Посилається, що органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, які підозрюваному ОСОБА_7 допомагали скоювати тяжкий злочин, а саме за ч. З ст. 365-2 КК України.
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у своєму рішенні встановив ризики , однак вказав, що ОСОБА_7 будучи обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні по ч. 1,3 ст. 362 КК України, де до останнього обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплив на початку грудня 2019 року і не продовжувався, що свідчить про те, що підозрюваний умови домашнього арешту не порушував. Але, на його думку, жодних підтверджуючих матеріалів про те, що підозрюваному не продовжувався запобіжний захід у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська чи Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська стороною захисту не надано. Фактично до такого висновку слідчий суддя прийшов виключно зі слів сторони захисту.
Заслухавши суддю-доповідача, думки підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який прохав задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 р. у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 р. у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 р. у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону, слідчим суддею були дотримані.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2КК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчим відділом Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002068 від 19.08.2019, за ознаками складу кримінаотного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що 03.12.2018 року ОСОБА_7 відповідно до Наказу №1-К «Про призначення директора державного реєстратора» Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» (), призначено на посаду державного реєстратора.
09.08.2019 о 17:27:17 ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні КП «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» за адресою м. Дніпро, вул. Мостова 2а, офіс 28,13 у Центральному районі м. Дніпро, в порушення вимог ст.ст. 10,12,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», використовуючи надані йому повноваження, з метою отримання неправомірної вигоди, без будь-яких підстав законності вчинюваних дій, достовірно розуміючи відсутність дійсного або уявного права вчинити дії, щодо скасування права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , які відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 24.06.2005 року, внесеного в реєстр за №8199, та посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 належать на праві власності потерпілому ОСОБА_11 , прийняв рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 48181435, про що вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, скасувавши при цьому право власності потерпілого на вказані нежитлові будівлі, та зареєстрував право власності за ОСОБА_12 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.08.2019 о 16:39:26 ОСОБА_7 , з метою отримання неправомірної вигоди, без будь-яких підстав, законності вчинюваних дій, достовірно розуміючи відсутність дійсного або уявного права вчинити дії, щодо скасування права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , які раніше незаконно вибули з власності потерпілого ОСОБА_11 , проте на зазначений момент відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вже належали ОСОБА_12 , прийняв рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 48260540, про що вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, скасувавши при цьому право власності ОСОБА_12 на вказані нежитлові будівлі, та зареєстрував право власності за ОСОБА_13 , отримавши після зазначених злочинних дій неправомірну винагороду.
Діями державного реєстратора КП «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_7 спричинено збитки ОСОБА_11 на загальну суму 4 342 213 гривень 00 копійок.
24.01.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме, зловживання своїми повноваженнями пов`язаними із наданням публічних послуг, наданих йому для здійснення професійної діяльності в якості державного реєстратора, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, що вбачається з пояснень потерпілого та інших доказів.
Підозрюваний являється обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні по ч. 1, 3 ст. 362 КК України, яке перебуває в провадженні суду і в якому відносно підозрюваного не обрано жодного запобіжного заходу і даних про неналежну процесуальну поведінку останнього в тому провадженні суду не надано. З документів, наданих суду вбачається, що в тому кримінальному провадженні до нього обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого сплив на початку грудня 2019 і не продовжувався, що свідчить про те, що підозрюваний умови домашнього арешту не порушував і доводи прокурора про те, що підозрюваний порушував умови запобіжного заходу є безпідстаними.
Що стосується даного провадження, то колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що дійсно існує ризик того, що підозрюваний може переховатись, розуміючи наслідки якими може завершитись кримінальне провадження, а також може вчинити новий злочин, враховуючи, що відносно останнього існує підозра про вчинення інших злочинів. Отже судом встановлено наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Є вірним посилання суду, що ризик знищення речей і документів чи впливу на свідків і потерпілих в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, оскільки не лише не був обґрунтований в клопотанні, а й не вказано які саме речі чи документи підозрюваний може знищити і на яких саме свідків може впливати.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, дослідив та достатньою мірою взяв до уваги, як фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України, так і дані про особу підозрюваного.

Доводи сторони обвинувачення щодо неврахування слідчим суддею даних, які характеризують особу підозрюваного, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим суддею було належно досліджено та долучено до матеріалів документи, які характеризують особу підозрюваного, його сімейний стан. З наявних матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки з батьками, які мешкають у Марганці. Як зазначив в суді в суді ОСОБА_7 він до батьків виїжджав, з дозволу слідчого.

Крім цього апеляційному суд надано довідку сервісного центру, що ОСОБА_7 здав на зберігання свої закордонні паспорти.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що відомості про особу підозрюваного та фактичні обставини кримінального правопорушення дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби буде справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення його належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо нього.

Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обмеження права особи, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування, чи зміни оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Ухвала суду за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Таким чином апеляційна скарга прокурора,- задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: