ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року суддя Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області заяву про самовідвід судді Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_3 у справі №1-кп/381/49/20 381/77/18 в кримінальному провадженні № 0001306 від 29.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
23.06.2020 року до провадження судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшла заява про самовідвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.
Свою заяву про самовідвід суддя ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 13.02.2020 року після повторного автоматизованого розподілу справ між суддями у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_5 її було визначено головуючим суддею з розгляду кримінального провадження № 0001306 від 29.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (справа №1-кп/381/49/20 381/77/18). Дане кримінальне правопорушення відповідно до ухвали суду призначено до судового засідання. Відповідно до обвинувального акту у кримінальному правопорушенні № 0001306 від 29.11.2017 ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Суддя ОСОБА_3 в заяві про самовідвід також зазначає, що 18.12.2017 року як головуючим суддею нею було постановлено вирок щодо іншого співучасника злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , а саме, ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України (справа №1-кп/381/352/17, провадження №381/3229/17, яким останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання. У зазначеному вироку щодо ОСОБА_6 , ухваленому як суддею, яка розглядала кримінальне провадження щодо нього, нею висловлена думка судді стосовно пред`явленого обвинувачення у кримінальному провадженні та доведеності певних дій ОСОБА_6 у співучасті із іншими особами, матеріалами щодо яких виділені в окреме провадження. При цьому фактичні обставини вчинення злочину встановлені нею у вироку щодо ОСОБА_6 за наслідками розгляду обвинувального акту щодо нього та у переданому їй для розгляду обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 (час, місце, спосіб, розподіл ролей, особа потерпілого, свідки співпадають).
Учасники судового провадження до суду не з`явилися, про час слухання справи повідомлені належним чином, проте їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.
Вивчивши мотиви заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід, суд вважає, що заява про самовідвід головуючого судді підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 80 КПК України, за наявності вищевказаних підстав, суддя зобов`язаний заявляти самовідвід або їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку, незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.
Судом встановлено, що висловлена головуючим суддею ОСОБА_3 позиція щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 при розгляді справи щодо нього, у вчинені ним злочину за попередньою змовою із іншими особами, ще до розгляду кримінального провадження стосовно обвинувачення цих осіб, є констатацією винуватості останніх у цьому кримінальному правопорушенні та може викликати сумнів у її об`єктивності та неупередженості як суддіпід час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .
Враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо заявлення самовідводу головуючим суддею, суд вважає, що підстава для самовідводу заявлена суддею ОСОБА_3 прямо передбачена ст.75 КПК, а тому суд вважає за доцільне задовольнити заявлений самовідвід.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 35, 75, 81 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 про самовідвід по справі №1-кп/381/49/20 381/77/18 в кримінальному провадженні № 0001306 від 29.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1