Справа № 450/2697/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/866/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6
та її захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

та її представника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

та його представника ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного їй за вироком основного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, якщо вона протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирішено питання з процесуальними витратами.
Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про стягнення 200 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_6 визнана винною у тому, що 3.06.2017 року, приблизно о 17 год., керуючи автомобілем марки «Honda Fit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при проїзді автодороги «Львів - Пустомити - Меденичі» на ділянці 12 км + 550 м порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 1.2; 1.5; 2.3 (б, д); 10.1; 11.3, 12.1, які виразилися в тому, що вона будучи неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну, не вибрала безпечної швидкості, виїхавши на призначений для зустрічного руху в напрямку м. Львова бік дороги, та створила небезпеку для руху автомобілю марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався в смузі руху в напрямку до м. Львова, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_2 . У результаті зіткнення водій автомобіля марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, а саме: синець на обличчі, забій-надрив правої легені з поступленням повітря у плевральну порожнину; закритий перелом правого надколінка, рану в ділянці лівого колінного суглобу; закриті переломи 2, 3, 4, 5 плеснових кісток та закритий перелом чивникоподібної кістки правої стопи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Також у результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «Honda Fit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом кісток тазу - правого крила крижової кістки, передньої ості правої клубової кістки, нижньої гілки правої сідничної кістки, верхніх гілок правої та лівої лобкових кісток, розрив лобкового симфізу, які утворились від контакту правої передньобокової поверхні тазу з тупим твердим предметом, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись з даним вироком, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 липня 2019 року в частині призначення покарання скасувати як такий, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок з призначенням ОСОБА_6 реальної міри покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та просить його скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не мотивовано своє рішення про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість її виправлення без відбування покарання.
Звертає увагу суду, що, застосовуючи вимоги ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд врахував пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме визнання вини та активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину. Однак, наведені обставини необхідно розцінювати виключно як характеристику вказаній особі та враховувати при призначенні покарання, а не як такі, що дають підстави для застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання.
Зазначає, що суд не врахував поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, а саме той факт, що ОСОБА_6 не усвідомила негативних наслідків, які настали після вчиненого, зокрема жодного разу протягом двох років не поцікавилася станом здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , жодного разу не відвідала її в медичному закладі як під час лікування, так і після реабілітації, не розкаялась у вчиненому та не попросила пробачення в потерпілої, а також не запропонувала добровільно відшкодувати моральну шкоду та матеріальну шкоду, яка була понесена потерпілою внаслідок довготривалого лікування.
Вказує, що суд не врахував тієї обставини, що обвинувачена лише в судових дебатах покаялася у вчиненому, однак зробила це лише усвідомлюючи загрозу реального терміну покарання і жодних дій, які б свідчили про її щире каяття протягом всього періоду досудового розслідування та судового розгляду справи по відношенню до потерпілих не було.
Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_7 , яка покладається на розсуд суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката - ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_11 та його представника - адвоката ОСОБА_12 , які покладаються на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо покарання, з яким потерпіла ОСОБА_9 не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким; обране з врахуванням особи обвинуваченої та обставин, що пом`якшують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_6 є особою молодого віку, не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружена та не працює, не перебуває на наркологічному та психо-неврологічному обліку не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, немає.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість покарання, немає. Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 безпідставні.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки, яке не є максимальним у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та своє рішення мотивував у вироку.

Ті обставини, на які в апеляційних скаргах покликається потерпіла ОСОБА_9 , як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість чи тяжкість покарання немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою й приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 65 КК України обставини: характер і ступінь небезпеки вчиненого злочину, особу винної, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, інші обставини справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 необґрунтованою і вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та звільненням її від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 липня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4