Справа № 944/5093/19
Провадження №1-кп/944/587/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2020 року м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
з участю секретаря- ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої- Лом? ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові об`єднані кримінальне провадженя, відомості щодо яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000991 від 30.09.2019року та №0001014 від 03.10.2019року про обвинувачення:
Лом? ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м.Івано-Франківськ, із середньою-спеціальною освітою, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на військовій службі за контрактом, знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, в період з 19 березня 2019 року по 25 червня 2019 року, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира військової частини, самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала поза її межами за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснювала догляд за своєю дитиною.
Крім цього, обвинувачена ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 19 серпня 2019 року, маючи намір ухилитись від військової служби з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, самовільно залишила місце служби, а саме, військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала поза її межами за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснювала догляд за неповнолітньою донькою.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою винуватість у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю та підтвердила обставини викладені в обвинувальних актах.
Крім цього, додатково пояснила, що в цей період вона знаходилася за місцем свого проживання, оскільки її неповнолітня донька захворіла.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_6 в повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги, те, що учасниками провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України доведена повністю, оскільки вона самовільно залишила військову частину та не з`явилася вчасно на службу без поважних причин, з метою ухилення від військової служби умовах особливого періоду, а її дії за ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України кваліфіковано правильно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочинів та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченою ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 та ч.3 ст.408 КК України відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
З урахуванням наведеного, обвинуваченій слід обрати покарання у межах санкцій відповідних частин статтей інкримінованих злочинів, у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.
Однак, враховуючи особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2018 року, її відношення до вчинених кримінальних правопорушень, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України її слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- ч.3 ст.408 КК України, та призначити покарання, у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі;
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання Лом?янській ОСОБА_11 за сукупнісю злочинів у виді - 05 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засуджену ОСОБА_10 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1