Справа № 212/1906/19
У Х В А Л А

24 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_4

при розгляду у судовому засіданні кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ще на 60 днів з огляду на те, що надалі існують обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання, змінити йому запобіжний захід на більш м`який, домашній арешт.
Захисник ОСОБА_4 вважав, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Суд розглядаючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, прийшов до наступного.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.
Оскільки, обставини на які посилався суд при обранні та продовжені дії обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, суд, враховуючи положення ст. 178 КПК України, вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вчинив злочини середньої тяжкості, раніше судимий, судимості не зняті та не погашені, в провадженні Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно останнього за обвинуваченням його в скоєнні умисних корисливих злочинів. Тому є всі підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші злочини, тобто є наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 до обрання запобіжного заходуне працював, не одружений, на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей не має, що говорить про відсутність міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, які б могли стримати останнього не покидати межі м.Кривого Рогу або території України, тому є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. Тобто, є наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 , постійного місця проживання, де він може знаходитися під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а є тільки необхідною умовою.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Причин передбачених процесуальним законом, що перешкоджають продовженню застосованого запобіжного заходу, суд не вбачає, стан здоров`я обвинуваченого також не є перешкодою у даному випадку.

Таким чином, з огляду на те, що на даний час суд продовжує розгляд кримінального провадження, застосування більш м`якого запобіжного заходу вважається недоцільним і таким, що суперечить цілям кримінального провадження.
Суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 України на шістдесят днів, до 21 лютого 2020 року включно.
Строк дії ухвали визначити до 21 лютого 2020 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1