Справа № 366/850/20
Провадження №1-кс/366/160/20
УХВАЛА
іменем України
27 квітня 2020 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000183, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.290 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020 року,
встановила:

Прокурор із посиланням на п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз просить накласти арешт на автомобіль марки «BМВ 535», чорного кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », оскільки на його кузові містяться сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, який є речовим доказом, а отже відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на нього, може призвести до його відчуження, знищення, перетворення або зміни.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.04.2020 приблизно о 10:50 до ЧЧ Іванківського ВП надійшло повідомленням про ДТП. Під час оформлення події та перевірки документів водія автомобіля, було встановлено відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на це авто, а також те, що автомобіль має ознаки підробки номерів кузова (затерті ідентифікаційні номера кузова). Водій автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прож. в АДРЕСА_1 ), повідомила, що авто у 2016 році пригнане з-за кордону з номерами іноземної реєстрації НОМЕР_2 . Вона додала, що 07.10.2016 автомобіль угнали, а 22.03.2019 його знайшли у такому стані, який він на даний час, але з державним номером НОМЕР_1 . Свідоцтво про реєстрацію ТЗ було викрадене разом з авто. Вона керувала ТЗ на підставі висновку судово-трасологічної експертизи, яку провели після того, як зник автомобіль. Під час експертизи встановили номер шасі, але на автомобілі ніхто не відновив.
23.04.2020 слідчим винесено постанову про визнання зазначеного автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні №0000183.
Слідчий просить накласти арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, залишивши його на території Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області до проведення судових експертиз.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, посилаючись на обставини, викладені вище.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При цьому, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Предметом злочину, передбаченого ст. 290 КК України, є ідентифікаційні номера транспортних засобів, відтак, сам транспортний засіб є речовим доказом, який зберігає на собі сліди кримінального правопорушення.
Наведені у клопотанні обставини, які підтверджені наданими до клопотання матеріалами, вказують на необхідність накладення арешту майна: є достатні підстави вважати, що первинний ідентифікаційний номер вказаного транспортного засобу незаконно змінено (знищено).
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «BМВ 535», чорного кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », відсутнє. Відтак, неможливо встановити його власника. Так само немає можливості ідентифікувати ОСОБА_4 , яка керувала транспортним засобом, як особу, яка на передбаченій законом правовій підставі володіє цим майном. Остання надала працівникам поліції, які оформлювати ДТП, довідку слідчого СМВ Печерського УП ГУНП у місті Києві про наявність кримінального провадження № 0006606 від 08.10.2016 за ч.3 ст. 289 КК України. В цій же довідці зазначено, що угнане авто JES401 н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 . І що його 20.03.2019 було розшукано та передано власнику з реєстраційний номером НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію втрачено. Ксерокопії документів на іноземній мові також не дають можливості ідентифікації власника авто. Довіреність, видана ОСОБА_5 29.11.2019, щодо уповноваження ОСОБА_6 на вчинення дій, щодо транспортного засобу «BМW 535», VIN № НОМЕР_3 , 2008 р.в., що прибуде на його ім*я з будь-якої країни світу та на будь-яких підставах, взагалі суперечить наданим слідчому судді документам про угон автомобіля та його розшук. У висновку експерта № 12-1/132 від 06.05.2019 у справі № 0006606, власником цього майна зазначений ОСОБА_7 .
Як зазначено вище, свідоцтво про реєстрацію цього ТЗ відсутнє, а пп.в) п.2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або з номерним знаком, який не належить цьому засобу.
Оскільки наявні достатні підстави вважати, що автомобіль марки «BМW 535», чорного кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », на його кузові містяться сліди вчинення кримінального правопорушення - знищення ідентифікаційного номера кузова шляхом видалення з нього маркування номера, відповідає критеріям ст.98 КПК України, і може бути використаний як доказ обставин знищення ідентифікаційного номеру транспортного засобу, а тому, клопотання підлягає задоволенню.
Ч.1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що «1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

постановила:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки «BМВ 535», чорного кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », із забороною відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту майна у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, залишивши його на відповідальне зберігання Іванківському ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області.
Копію ухвали направити ОСОБА_4 , як володільцю майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1