УХВАЛА

2 липня 2020 року

м. Київ

справа № 468/1457/19-к
провадження № 51-3036 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема пунктів 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5, не було додержано.

Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявленої вимоги із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень, копії яких необхідно додати до скарги. Така вимога має узгоджуватися з правилами ст. 436 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, потерпілий, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування або зміни рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому в силу статей 433, 438 цього Кодексу суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти фактичні обставини кримінального провадження, а при перегляді оскаржених рішень виходить з обставин, установлених судами нижчого рівня.
Усупереч законодавчим приписам у поданій короткій скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги про скасування вироку й ухвали на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Натомість за змістом скарги, у ній потерпілий по суті не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає надмірно суворим. Однак при цьому не наводить аргументів саме явної несправедливості обраного заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК. Отже, й необхідності зміни оспорюваних рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, зважаючи також на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України.
Разом із цим, заявлена потерпілим вимога про скасування судових рішень через суворість покарання суперечить статтям 436, 437 вказаного Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Також до скарги ОСОБА_4 не додано копії ухвали апеляційного суду.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3