ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03 лютого 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: - секретаря ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Поляна, Чаплинського р-ну, Херсонської області, громадянину України, не працюючому, неодруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимому,
обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 лютого 2020 року, включно.
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою вищевказаного суду від 10 грудня 2019 року, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задоволено, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 лютого 2020 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом безпідставно зазначено про існування ризиків, пов`язаних з його можливістю переховуватись від суду та впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки потерпілий вже допитаний, а прямі свідки відсутні.
Також, апелянт зазначає і про те, що будучи не взятим під варту, він своєчасно з`являвся до слідчого та суду, а тому відсутні підстави вважати, що він може переховуватися від суду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не закінчено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Вказівки апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є припущеннями та не доведені безпідставні. Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою на шлях виправлення не став, звільнившись з місць відбування покарання за попереднім вироку, через незначний проміжок часу знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що вказує на стійкість його злочинних намірів та небажання стати на шлях виправлення, неодружений та не працевлаштований, оскільки відсутні відомості про наявність у особи постійного, законного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, що достовірно свідчить про стійку схильність особи до протиправної поведінки та вчинення злочинів з метою отримання прибутку,
Крім того, згідно характеризуючи матеріалів, обвинувачений ОСОБА_8 характеризується негативно, як конфліктна особа, схильна до зловживання спиртними напоями, підтримуюча зв`язки з раніше судимими особами.
Вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі і ті, на відсутність яких посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, які не перестали існувати, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам його можливого впливу на потерпілого та свідків, з метою зміни ними показань та можливості переховування від суду..
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими.
Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року, якою відносно нього продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 лютого 2020 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: (підписи)
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Секретар судового засідання ОСОБА_10 .
03.02.2020 року