ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 3692 КК України по кримінальному провадженню № 0000065,
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07.02.2020 року з визначенням застави у розмірі 115 260 грн.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 3692 КК України і ця підозра достатньою мірою підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого.
Доведеними також слідчий суддя визнав наявність ризику у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований, інкримінований йому злочин вчинив із корисливих мотивів, і усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у випадку доведеності його вини, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризик у вигляді впливу підозрюваного на свідка по кримінальному провадженню з метою зміни тим показів, задля уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 особисто знайомий зі свідком ОСОБА_11 . Інші ризики свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що соціальний статус учасника бойових дій, місце реєстрації та мешкання, родина, є доказами існування у підозрюваного соціальних зв`язків, однак його відмову від пояснень своїх дій, при тому що свою вину в інкримінованому злочині він визнав лише частково, розцінює як його дії, що вже спрямовані на уникнення ним від кримінальної відповідальності, а тому прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть запобігти зазначеним у клопотанні ризикам за ст.177 КПК України.
Захисник не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_6 , та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання з електронним засобом контролю.
Посилається на те, що в поданому слідчим клопотанні відсутні будь-які належні докази в обґрунтування пред`явленої ОСОБА_6 підозру у скоєнні інкримінованого злочину, а ті, що наявні, є лише нічим не підтвердженими вигадками слідчого та прокурора, а слідчий суддя проігнорував це, дійшовши висновку про обґрунтованість пред`явленої підозри, як проігнорував і безпідставність кваліфікації дій підозрюваного саме за ч.3 ст. 369-2 КК України. Вважає, що слідчий навмисно кваліфікував дії його підзахисного за даною частиною статті замість ч.1 ст. 369-2 КК України, з метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинення тяжкого злочину, натомість, на думку апелянта, в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому злочину.
Вважає, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні та визнаних судом, доведено не було. Вказує, що свідок ОСОБА_11 взагалі не давав жодних показів щодо ОСОБА_6 , і взагалі відсутні будь-які покази будь-яких свідків відносно підозрюваного, а тому, на думку захисника, неможливо й змінити не існуючі покази. А в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював, що він визнає факт отримання грошових коштів від ОСОБА_11 , однак не визнає те, що дане діяння є незаконним та містить в собі склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, що й є частковим визнанням підозрюваним своєї вини, про що зазначав в ухвалі слідчий суддя.
З огляду на наведене, захисник вважає, що стороною обвинувачення не зазначено будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому оскаржуване судове рішення має бути змінено судом апеляційної інстанції.
Під час апеляційного розгляду підозрюваний та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Зазначили, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а ризики, на які вказують слідчий та прокурор, не доведені та безпідставні.
Прокурори заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника з мотивів, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 листопада 2019 року № 0000065 по факту вчинення діяння, що за своїми ознаками підпадає під правову кваліфікацію злочину, визначеного ч. 3 ст. 369-2 КК України.
12 грудня 2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
12 грудня 2019 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.
13 грудня 2019 року слідчий СВ Дніпровського Вп ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Бабушкінсього районного суду міста Дніпропетровська із клопотанням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді вказане клопотання було задоволено частково.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обґрунтованими є висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинювати кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, з огляду на тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, обставини вчинення злочину, а саме того, що ОСОБА_6 переховував у себе грошові кошти, та даних про особу підозрюваного, який зі слів раніше засуджений, має схильність до вчинення злочинів.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягали підозрюваний та його захисник, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Всі інші доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. На переконання колегії судів ухвалюючи рішення слідчий суддя з достатньою повнотою врахував всі обставини, які в силу вимог ст. 177, 178, 184 КПК України могли вплинути на його висновки.
Істотні порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Отже, ухвала слідчого судді є законною, тому апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 303, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 04 лютого 2020 року залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4