Справа № 746/16/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року Срібнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Срібне кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Антоновка Варвинського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, утриманців не має, освіта середня, працюючого водієм ТОВ «Обрій» смт Срібне, пенсіонера, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи всупереч вимогам ст.ст.112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, та в порушення вимог п.5 «Правил охорони електричних мереж», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №209 від 04.03.1997 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №161 (161-2017-п) від 22.03.2017), якими визначається, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на відстані 2 метрів - до 1 кВ, в 1995 році, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0051 га, розмістивши на ній господарську будівлю (сінник), яка знаходиться навпроти господарства за адресою: АДРЕСА_1 , з якої в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі ПЛ-0,4 кВ Л-2 від КТП-28-18 с. Побочіївка, під забудовою площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 0,0042 га, чим заподіяно шкоду Срібнянській селищній раді у сумі 4 грн. 65 коп.

Допитаний в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у скоєнні злочину визнав повністю та підтвердив всі обставини викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому.

У зв"язку із визнанням своєї вини обвинуваченим у скоєному злочині і відсутності заперечень учасників судового провадження, відповідно до ст.349 ч.3 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності і даючи їм оцінку суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.197-1 КК України органами досудового слідства кваліфіковані вірно, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яка знаходиться в охоронній зоні.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а він законом віднесений до злочину невеликої тяжкості. Обвинувачений, як особа, по місцю проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, є пенсіонером.

Протягом року ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не притягався. На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра він не перебуває. Раніше не судимий. Як пом"якшуючі обставини суд враховує те, що обвинувачений щиросердно розкаявся в скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки. Відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тому, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки за даних обставин справи це було б надмірно суворим покаранням, та з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом"якшують покарання та відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування ст.69 КК України та вважає за можливим перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ст.197-1 ч.2 КК України - у виді штрафу на користь держави, що дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення, на думку суду буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішеня судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження також мають отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1