Номер провадження: 11-кп/813/249/20
Номер справи місцевого суду: 505/2928/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 р. в рамках розгляду кримінального провадження №0000856, внесеного до ЄРДР 10.06.2017 року, якою відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Балчани Котовського району Республіки Молдова, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в рамках розгляду кримінального провадження №0000856, внесеного до ЄРДР 10.06.2017 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.01.2020 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, врахував той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання на строк від 3 до 8 років позбавлення волі. Крім того, суд вважає, що існує достатньо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , а саме: кримінальне провадження відносно обвинуваченого продовжує слухатися в Котовському міськрайонному суді Одеської області, перебуваючи на волі та враховуючи поведінку обвинуваченого, останній може впливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань, ухилитись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, на даному етапі розгляду справи ще не допитані свідки сторони захисту та не досліджені докази захисника. Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_8 за систематичне порушення поведінки в залі суду та перешкоджання проведення судових засідань був видалений з зали судових засідань на весь час розгляду кримінального провадження відносно нього. Це свідчить про те, що обвинувачений дійсно може ухилитися від суду, не належним чином виконувати обов`язки, покладені на нього, як на обвинуваченого.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу безпідставною та необґрунтованою з підстави того, що:
- суд ухвалив вказане рішення без клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу в порушення вимог КПК України;
- суддя ОСОБА_1 який ініціював питання продовження тримання під вартою ОСОБА_8 вийшов за межі судової функції і фактично став на сторону обвинувачення тим самим порушив принципи незалежності і безсторонності судової влади;
- продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є безпідставним, тому захисник вважає продовження його застосування невиправданим та недоцільним;
- у суду першої інстанції були відсутні будь які обставини які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 не з`явився, причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового розгляду був поставлений до відома належним чином, однак надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Котовському міськрайонному суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000856, внесене до ЄРДР 10.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 з приводу ухвалення вказаного рішення без клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу в порушення вимог КПК України та порушення принципів незалежності і безсторонності судової влади не знайшли свого підтвердження.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Щодо доводів сторони захисту з приводу безпідставності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини з приводу вказаного питання.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів бере до уваги обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який скоєний у стані алкогольного сп`яніння, особою, яка достеменно знала, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння є неприпустимим, діючи самовпевнено, не контролюючи рух керованого автомобілю, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть особи, яка при цьому перебувала у стані вагітності, а також травмування неповнолітньої особи, яка окрім фізичних травм, могла отримати і психоемоційні травми, зважаючи на обставини ДТП та її наслідки. Вказані дії обвинуваченого посягнули на життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю держави та захищається нею відповідно до Основного Закону держави.

Також, колегія суддів враховує можливу міру покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним (у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років), та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_8 може впливати на потерпілу та свідків, переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду є таким, що продовжує існувати. При цьому, зазначений ризик обґрунтований судом першої інстанції під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не лише тяжкістю можливої міри покарання, а й тим, що ОСОБА_8 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Твердження захисника про відсутність обставин, які свідчать про наявність ризиків, а також, що продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним та невиправданим, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що обвинувачений систематично порушував поведінку в залі суду та перешкоджав проведення судових засідань, це свідчить про те, що обвинувачений дійсно може ухилитись від суду, не належним чином виконувати обов`язки, покладенні на нього, як на обвинуваченого, крім того, на даному етапі розгляду справи ще не допитані свідки сторони захисту та не дослідженні докази захисника, а отже обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого з-під варти, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2019 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4