ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0000232 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина України,мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, на утриманні малолітня дитина, раніше судимого: вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2014р. за ст. 185 ч.1, ст. 15 ч.3 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн.; вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці 08.09.2016р. за ст. 296 ч.2 КК України на 1 рік позбавлення волі; вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14.02.2017 року за ст.ст. 186 ч.2, 186 ч.3, 70, 70 ч.4 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; обвинуваченого за ст. 185 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням на два роки та на нього покладені обов`язки, передбачені ч.1, ч.3 п.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Провадження№11-кп/822/81/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів ,знову вчинив умисний корисливий злочин злочин,отже,належних висновків не зробив та не став на шлях виправлення.Також прокурор вказує,що обвинувачений не має постійного джерела доходу,а тому може продовжити протиправну діяльність.

Твердить,що суд за таких обставин необгрунтовано застосував вимоги ст.75 КК України та обвинуваченому слід призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді,доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку,дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Районним та апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 14 травня 2019 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи на території АЗС «WOG», що по вул. Хотинській, 3Б в м. Чернівці, побачив відчинений транспортний засіб марки «Mercedes Benz», модель «Atego 1223», д/н/з НОМЕР_1 , після чого реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, з гаманця, який знаходився в салоні вказаного автомобіля, таємно, повторно, викрав кошти в сумі 1100 грн. та 102 долара США, що згідно курсу НБУ, станом на 14.05.2019 року становило 2663,54 грн.,заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3 763 грн. 54 коп. Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення на автомобілі марки «Audi», модель «А4 Avant», н/з НОМЕР_2 литовської реєстрації, втік та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Тим самим, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України:таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації діяння за обставин, викладених у вироку, не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором, а тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить у вироку доводів на підтвердження тих обставин, які не оспорюються.
Згідно вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку,суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.75 КК України,якщо суд,крім випадків засудження за корупційний злочин,при призначенні покарання у виді виправних робіт,службового обмеження для військовослужбовців,обмеження волі,а також позбавлення волі на строк не більше 5 років,враховуючи тяжкість злочину,особу винного та інші обставини справи,дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання,він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 не дотримався.
Так, призначаючи покарання,суд вказав, що враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому .Обставин,що обтяжують покарання,суд не встановив.
Також суд зазначив,що на утриманні обвинуваченого малолітня донька,а потерпілий просив суворо ОСОБА_6 не карати.
Викладені обставини суд вважав достатніми для можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Такі висновки є хибними, оскільки, застосовуючи цей закон про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не зважив на наступне.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинений групою осіб, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ст. 185 ч.2 КК України, є умисним злочином середньої тяжкості, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Із матеріалів провадження вбачається,що ОСОБА_6 неодноразово раніше судимий за вчинення умисних ,в тому числі тяжких злочинів проти власності ,відбував покарання у місцях позбавлення волі.
Після звільнення знову вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості,викравши кошти із салону автомобіля потерпілого.
Викладене свідчить,що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Доказів щодо працевлаштування та отримання ОСОБА_6 доходів із законних джерел суду не надано.
За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.
Отже, вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок з підстав, що передбачені ст.ст. 407, 409, 413 ч.1 п.2,414, 420 КПК України, оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність(ст.75 КК України) судом призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого і є явно несправедливим внаслідок м`якості.
При призначенні покарання судова колегія враховує ступінь тяжкості скоєного злочину,дані про особу обвинуваченого,який раніше неодноразово судимий.
Приймаючи до уваги наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин-щире каяття,добровільне відшкодування шкоди потерпілому,відсутність обтяжуючих покарання обставин,зважаючи на позицію потерпілого,який просив суворо не карати обвинуваченого та наявність у ОСОБА_6 малолітньої доньки,судова колегія вважає,що призначене районним судом покарання у виді 3 років позбавлення волі не відповідатиме вимогам ст.50,65 КК України та обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді арешту.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, а саме виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,409,413,414,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 185 ч.2 КК України у виді арешту на строк 5(п`ять) місяців.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання.У строк покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_6 під вартою з 14 травня 2019 року по 17 травня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3