Справа № 127/5440/18
Провадження №11-кп/801/469/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000296, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше засудженого:
- 11.05.1999 року вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі;
- 19.03.2002 року вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком два роки;
- 16.12.2004 року вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до виправних робіт на строк два роки;
- 13.04.2005 року вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст.. 70, 71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі;
- 18.01.2006 року вирком Липовецького районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до чотирьох років семи місяців позбавлення волі;
- 17.09.2008 року вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст.. 71 КК України до двох років позбавлення волі;
- 17.05.2011 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ст. 71 КК України до восьми років чотирьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 06.06.2017 року звільненого умовно-достроково з невідбутим строком покарання дев`ять місяців тринадцять днів,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 17.05.2011 року та призначено остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 20.01.2018 року до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 20.01.2018 року о 00:40 год. ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, через відчиненні двері незаконно проник до приміщення кухні кафе «Квартал», що за адресою: м. Вінниця, пров. Ватутіна, 2А, де побачив жіночу сумку чорного кольору належну ОСОБА_10 , в середині якої знаходились грошові кошти у сумі 61 грн., гаманець червоного кольору з грошовими коштами у сумі 12270 грн., жіноча косметика та паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_10 , а також жіночу шкіряну сумку належну ОСОБА_11 , в середині якої знаходився мобільний телефон марки «Samsung GT-S5260» в корпусі чорно-сірого кольору, жіноча косметика та гаманець коричневого кольору з грошовими коштами у сумі 85 грн.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, ОСОБА_8 викрав вищезазначені жіночі сумки з особистими речами і грошовими коштами та направився до виходу з приміщення кухні. Коли ОСОБА_8 проходив поруч з вікном, що між кухнею та залою відпочинку кафе «Квартал», його помітили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які спостерігали за його діями.
Розуміючи, що його злочинні дії викрито сторонніми особами, ОСОБА_8 від вчинення злочину не відмовився та усвідомлюючи, що в подальшому його дії стали відкритими, керуючись жагою до легкої наживи, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, тримаючи у руках дві жіночі сумки належні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вибіг з приміщення кафе «Квартал» з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до висновку експерта № 644-648/18-21 від 13.02.2018 року, відповідно до якого вартість гаманця червоного кольору становить 414,40 грн., жіночої шкіряної сумки 179,25 грн., мобільного телефону марки «Samsung GT-S5260» - 190 грн.
Своїми злочинними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 12745,40 грн. та потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 454,25 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2020 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 17.05.2011 та призначити остаточне покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2020 з закриттям провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний та необґрунтований, висновки суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України не підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, не надано їм оцінку з посиланням на норми чинного законодавства.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі, водночас заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та одночасно підтримали апеляційну скаргу захисника.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд дотримав зазначені вимоги закону, правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким судом надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України тобто грабіж, поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинений повторно є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами, в їх сукупності.
Зокрема, показами в судовому засіданні потерпілих та свідків, які підтвердили фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.
Потерпіла ОСОБА_10 стверджувала, що вона побачила ОСОБА_8 в приміщенні кухні кафе з сумкою під рукою. При цьому, доступ до цього приміщення сторонні особи не мали, двері зачинялися. Помітивши їх, ОСОБА_8 утік. Вони намагалися його наздогнати, однак не змогли.
Потерпіла ОСОБА_11 суду повідомила, що побачила ОСОБА_8 на кухні через роздаткове вікно. Коли ОСОБА_8 зрозумів, що його дії викриті, то одразу почав утікати. Вони наздоганяли останнього, кричали йому, щоб він зупинився, але ОСОБА_8 не реагував.
Свідок ОСОБА_12 підтвердив показання потерпілих та вказав, що також побачив ОСОБА_8 на кухні через роздаткове вікно. Він наздоганяв ОСОБА_8 , бачив, що останній притискає до себе якийсь предмет.
Факт викрадення речей потерпілих у кафе «Квартал» також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 .
Показання потерпілих та вищевказаних свідків є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі. Під час досудового розслідування потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 упізнавали особу, яка викрала майно потерпілих по фотознімках. Усі зазначені особи впевнено упізнали ОСОБА_8 . Також, потерпілі та свідок ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_8 в судовому засіданні, вказавши, що саме його вони бачили на кухні, та саме він викрав сумки з речами потерпілих.
Показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які затримували обвинуваченого, одразу після скоєння злочину та були присутніми під час його огляду. Свідки повідомили, що затримали ОСОБА_8 , оскільки він відповідав опису з орієнтування, яке їм надійшло разом з викликом. У ОСОБА_8 була жіноча сумка, яку він приховав під куртку. Крім цього, відповідно до протоколів огляду, речі, якими незаконного заволодів ОСОБА_8 знаходилися в різних місцях, а саме: одна сумка була біля струмка, інша в руках ОСОБА_8 , а гроші з сумок у кишенях обвинуваченого.
Також винуватість ОСОБА_8 підтверджується документами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, оглядів місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 , а також висновком експерта № 644-648/18-21.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №12 від 25.12.1992 «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» крадіжку і грабіж належить вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам тощо).
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж, а у разі застосування насильства чи висловлювання погроз його застосування - залежно від характеру насильства чи погроз як грабіж чи розбій.
Дії ОСОБА_8 спочатку носили таємний характер, він непомітно проник до приміщення, куди стороннім особам вхід було заборонено, та викрав чуже майно, однак після викриття його дій потерпілими та відвідувачами кафе, він продовжив доведення свого злочинного умислу до кінця, в нього булла можливість розпорядитися майном на свій розсуд.
Сукупність приведених і оцінених доказів дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинений повторно.
Крім цього суд у вироку вказав, що доводи клопотання захисника про визнання недопустимими певних доказів, а саме протоколів впізнання особи, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями потерпілих.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника що вирок суду першої інстанції є незаконний та необґрунтований, висновки суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України не підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, є безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання за ч.3 ст.186 КК України суд врахував тяжкість правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання до восьми років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за скоєння умисних злочинів, в тому числі корисливих, не став на шлях виправлення, не зробив належних для себе висновків, знову скоїв тяжкий умисний корисливий злочин в період непогашеної судимості та умовно-дострокового звільнення, залишається суспільно небезпечною особою, а також враховуючи, що обвинувачений свою вину не визнав та у скоєному не розкаявся.
З урахуванням таких даних про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання передбачене ч.3 ст.186 КК України, в межах санкції частини статті, відповідає вимогам ст.65 КК України.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
З урахування вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000296, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді: