07.05.2020 Справа № 490/2483/20
н/п 1-кп/490/516/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
05 травня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8
провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0001392, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
30 квітня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва з Миколаївської місцевої прокуратури №1 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Ухвалою суду від 30.04.2020 року призначено підготовче судове засідання на 05.05.2020 року.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, посилаючись на те, що досудове розслідування проведено у відповідності до вимог КПК України, а справа підсудна Центральному районному суду м. Миколаєва. Потерпіла ОСОБА_9 підтримала прокурора.
Захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 повідомив суду, що під час досудового розлідування стороною обвинувачення були допущені численні порушення, зокрема перевищені строки здійснення досудового розслідування, формулювання обвинувачення викладене в обвинувальному акті є суперечливим та неконкретним і не містить обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Крім того, звертав увагу суду, що обвинувальний акт не визначає жодного викладу подій, які стали причиною отримання тілесних пошкоджень ОСОБА_10 , а також механізму їх завдання. Вважав, що за таких обставин судовий розгляд не може бути призначений.
Обвинувачений заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, посилаючись на численні порушення його прав при здійсненні досудового розслідування, неповного з`ясування сдідчим фактичних обставин справи, недоведення його вини, у зв`язку з чим просив повернути обвинувальний акт прокурору.
Суд, вислухавши думку учасників справи, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, інші долучені до них документи приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Однак пред`являючи обвинувачення ОСОБА_7 вказана процесуальні норми слідчим та прокурором виконані не в повному обсязі.
Так, обвинувальний акт, затверджений 28 квітня 2020 року не містить виклад конкретних дій, які на думку сторони обвинувачення, були скоєні ОСОБА_7 щодо здійснення умисного вбивства ОСОБА_10 . Зазначення в обвинувальному акту, що ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , коли той лежав на ліжку та шляхом здавдення руками шиї, носа та рота задушив останього є неконкретизованим. Відсутність в обвинувальному акті чіткого та детального викладу дій ОСОБА_7 направлених на удушення ОСОБА_10 , зокрема взаєморозташування нападника та жертви, розподілу рук для здавлення органів шиї і одночасного закриття носа та роту, не дозволяють під час судового розгляду належним чином перевірити спроможність та достовірність такої версії вчинення злочину, запропонованої стороною обвинувачення. Більше того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить зазначення такого елементу суб`єктивної сторони злочину, як мотиву вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 . Зазначення в обвинувальному акті відомостей про раптовість виникнення умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 не звільняє від такої необхідності, бо поява умислу неможлива без попереднього виникненя будь-якого мотиву (в тому числі і раптово виниклого).
На думку суду, без усунення встановлених недоліків судовий розгляд не може бути розпочато та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001392, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - прокурору, який направив його до суду.
Крім того, прокурор в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, а підстав для зміни запобіжного заходу немає, та наявні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений може незаконно впливати на свідків, знищити докази у справі. Інший запобіжний захід не може гарантовано запобігти ризикам відповідно до ст.177 КПК України. Крім того, прокурор звертає увагу на неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник ОСОБА_8 не висловив щодо цього питання своєї позиції, посилаючись на порушення з боку суду порядку вирішення питань, що передбачені ст.ст. 314, 315 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження запобіжного заходу, через те, що відсутні докази його винуватості у вчинені злочину, він не має на меті ухилятися від суду, має міцні соціальні зв`язки.
Вислухавши думки учасників процесу щодо вказаних клопотань, вивчивши надані сторонами документи, суд приходить до наступного.
Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що здійснення процесуальних дій з боку сторони обвинувачення, що стали причиною для повернення обвинувального акту неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 06 травня 2020 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі встановлює наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме - ризику втечі та переховування від суду з огляду на суворість покарання (до 15 років позбавлення волі), яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання винним, характеру злочину за яким висунуто обвинувачення, яке відноситься до особливо тяжких умисних злочинів проти життя людини. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином РФ, тривалий час прожив на території цієї країни. Також суд враховує його процесуальну поведінку під час досудового розслідування, а саме, те, що після того, як він дізнався про зміну запобіжного заходу, то він покинув місце постійного проживання та переховувався від органів досудового розслідування, перебував у розшуку. Відповідно до відомостей Інтерпола обвинувачений перебуває у міжнародному розшуку через ухилення від відбування покарання за вироком суду Російської Федерації. Крім того, суд вважає, що існує ризик впливу на свідка, який перебував разом із загиблим, особа та місце проживання якого є відомою обвинуваченому. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується відсутністю міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого за місцем судового розгляду, відсутністю власного житла, офіційного місця працевлаштування та джерел доходів, наявністю вироку Залізничного районного суду м. Хабаровська РФ від 19.01.2009 р. У зв`язку з цим, суд доходить до висновку про доцільність продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 02 липня 2020 року. Крім того, суд враховує положення ч.5 ст.176 КПК України та не вбачає підстав для застосування при цьому більш м`яких запобіжних заходів або визначення альтернативної застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 323, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0001392, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - повернути прокурору.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 02 липня 2020 року включно.
На ухвалу в частині повернення обвинувального акту та продовження запобіжного заходу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3