Номер провадження: 11-сс/813/629/20
Номер справи місцевого суду: 522/6037/20, 1-кс/522/6962/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0001249 від 15.03.2020 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12.06.2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , біля ринку «Привоз», раніше судимого:
- 04.04.2014 року Заводським районним судом м. Миколаїва за ч.1 ст.128, ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки,
підозрюваного в кримінальному провадженні №0001249 від 15.03.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001249, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 14.03.2020 р., приблизно о 23 год. 50 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 та невстановленою особою чоловічої статі (особа №1), перебували на розі вул. Дерибасівська та вул. Катериненська в м. Одесі, підшукуючи осіб, майном яких можливо заволодіти.
Помітивши біля будинку № 15 по вул. Катериненська в м. Одесі раніше незнайомого ОСОБА_12 , вказані особи вирішили заволодіти належним йому майном. При цьому вказані особи попередньо погодили необхідність застосування до нього фізичного насильства у вигляді нанесення ударів по голові потерпілому з метою подолання його можливого опору та забезпечення отримання доступу до наявного при ньому майна.
Діючи з вказаною метою, з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення вказана особа чоловічої статті (особа №1) запропонувала ОСОБА_12 під надуманим приводом пройти далі по вулиці в менш малолюдне місце де відсутні камери спостереження на що потерпілий погодився.
Дійшовши до будинку АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та вказана особа, використовуючи чисельну перевагу, раптово для потерпілого ОСОБА_12 застосували до нього фізичне насильство, завдавши йому декілька ударів кулаками по голові, завдавши йому побої, тобто застосували насильство, яке не є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Подолавши внаслідок застосування вказаного насильства опір потерпілого, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та вказана особа спільно відкрито забрали у потерпілого ОСОБА_12 сумку з грошовими коштами і документами з якої забрали грошові кошти у сумі 21360 грн., повернувши йому сумку з документами.
Відкрито заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 21360 грн. ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та вказана особа розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, згідно спільних домовленостей.
Крім того, 08.11.2019 р., приблизно о 04:10 годині ОСОБА_8 , разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження та направлені до суду, перебував на розі вулиць Дерибасівська та Катериненська в м. Одесі, підшукуючи осіб, майном яких можливо таємно заволодіти.
Помітивши на розі вказаних вулиць раніше їм незнайомого ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та вказана особа вирішили таємно заволодіти наявним при ньому майном.
Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів повторно та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_8 та вказана особа попередньо погодили, що вказана особа, відволіче увагу ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 , користуючись вказаною обставиною, таємно обшукає вміст кишень його одежі з метою пошуку цінного майна яким можна заволодіти.
Діючи згідно вказаного плану за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, вказана особа, під виглядом жарту відволік увагу ОСОБА_13 , обхопивши руками за тулуб та намагаючи припідняти від землі у той час як ОСОБА_8 , користуючись вказаною обставиною, діючи повторно, таємно згідно попередніх домовленостей, непомітно для потерпілого лівою рукою дістала з кишені штанів мобільний телефон марки «Нuawei lx1», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ № НОМЕР_1 .
Таємно заволодівши вказаним чужим майном внаслідок вчинення спільних вищеописаних дій, ОСОБА_8 та вказана особа завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 3750 гривень, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд згідно спільних домовленостей.
Дані про вчинення вказаних кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2020 року за №0001249.
13.04.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
13.04.2020 року, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, відсутністю міцних соціальних зв`язків, а також тим, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від суду та органів досудового розслідування, здійснювати вплив на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, також захисник у своїй апеляційній скарзі вказує на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а також наявністю ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на свідків та потерпілих в рамках даного кримінального провадження, а також впливати на іншого підозрюваного в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол огляду місця події від 15.03.2020 року, протоколи допиту свідків, потерпілих та підозрюваного ОСОБА_8 , повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 13.04.2020 року, а також інші матеріали кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному тяжкого злочину, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в даній справі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту, щодо існування сумнівів та відсутності ризиків, які обумовлюють застосування запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду у відповідності до ст. 183 КПК України на законних підставах не визначив йому розмір застави.
Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваним під вартою за станом здоров`я. Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, або зміни запобіжного заходу у разі встановлення факту неможливості подальшого утримання підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4