ВИРОК
Іменем України

27.02.2020 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000177 від 31.12.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качанівка, Підволочиського району, Тернопільської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом, солдата,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

Номер обслуги 3 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 1 десантно-штурмового батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, військової служби за контрактом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не і впускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, умисно, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу командування, 13.10.2016 самовільно без дозволу командування залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), в умовах особливого періоду та до 13.12.2017 року тобто до моменту добровільно прибуття до військової прокуратури Хмельницького гарнізону (вул. Пилипчука, 65, м. Хмельницький, Хмельницька область) солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Відтак, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки обвинувачений своїми умисними діями скоїв злочин, а саме не з`явився вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, порушуючи військову дисципліну, без поважних причин, 13.10.2016 близько 08:00 год. під час проведення ранкової перевірки наявності особового складу був відсутній на стройовому плацу військової частини-польова пошта НОМЕР_1 по 13.12.2017 року. Проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання. Не заперечує щодо недослідження доказів щодо встановлення вини, розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді. Просить застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями. А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України доведена повністю.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, є учасником бойових дій в зоні АТО, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15 травня 2015 року.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, 07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016№1810-VIII.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.2, 3, 4 ст.408, ст.410, ч.2, 3, 4 ст.411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016№1810-VIII дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, будучи учасником бойових дій, до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», тобто він підпадає під перелік осіб, визначених в ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», які звільняються судом від відбування покарання.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 не підпадає під перелік осіб, визначених в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, до яких амністія не застосовується.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
За таких обставин, із врахуванням думки учасників судового провадження на підтримання застосування амністії, суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1