233 № 233/4627/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за

участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника

потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка Донецької області кримінальне провадження внесеного в ЄРДР за №0000271 від 12 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України та ОСОБА_8 обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.187 КК України -

В С Т А Н О В И В :
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000271 від 12 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України та ОСОБА_8 обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Дане кримінальне провадження підсудне Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, або зупинення провадження, на даний час, суд немає.

Угода в даному кримінальному провадженні, станом на день проведення підготовчого судового засідання, не укладалась.

Розглядаючи питання щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, вислухавши, з цього приводу думку учасників підготовчого судового засідання, ретельно перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам кримінального процесуального Закону України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Частиною 2 ст.291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За правилами ч.2 ст.314 КПК України, передбачені статтею 291 КПК України вимоги, повинні бути перевірені судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду, оскільки у відповідності до ч.1 ст.337КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, на що наголошується в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні, затверджений прокурором 30 серпня 2018 року. В ньому повно та послідовно викладені фактичні обставини інкримінованого діяння, які щодо обвинувачених прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація цих діянь.

Однак в супереч вимогам п.7 ч.2 ст.291КПК України обвинувальний акт, в частині інкримінованого злочину ОСОБА_7 , передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185КК України, не містить таких відомостей як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_9 ..

За положеннями п.3 ч.3 ст.314КПК України, суд в підготовчому судовому засіданні вправі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає цього Кодексу.

Враховуючи, що обвинувальний акту не містить таких відомостей, як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та вважає за необхідне повернути його прокурору, для виконання викладених вище вимог діючого Кримінального процесуального законодавства України.

Крім того прокурор в підготовчому судовому засіданні звернулась з письмовим клопотанням про продовження обраного раніше строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з підстав, викладених в письмовому клопотанні та доданих документах, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати.

Потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на тривалий термін перебування під вартою, зміну сімейного стану, обумовленого смертю батька, що мало наслідком залишення самотньої матері, яка потребує допомоги та підтримці з його боку, а також вважав, що ризики зазначені у клопотанні прокурора, жодним чином не підтвердженні. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_8 заперечувала проти клопотання прокурора, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на погіршення стану її здоров`я в умовах ізоляції та необхідності належного лікування. Просила змінити запобіжний захід на більш м`який, такий, як домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 підтримав думку своїх підзахисних та просив змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявлених клопотань, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.3 ст.315КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали спливає 01 червня 2020 року.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - не завершено, строк тримання під вартою останніх закінчується 01 червня 2020 року.
За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
Суд вважає, що на час розгляду справи у підготовчому судовому засіданні не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачені у п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

ОСОБА_7 - може спробувати: переховуватися від суду, впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення;

ОСОБА_8 - може спробувати: переховуватися від суду, впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження або зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також враховуючи зауваження сторони захисту щодо необхідності та потребі у відповідному лікуванні обвинуваченої ОСОБА_8 , що не підтверджено жодним офіційним та медичним документом на час розгляду зазначеного клопотання, необхідності надання допомоги своїй матері обвинуваченим ОСОБА_7 та тривалість тримання під вартою, суд вважає, що зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинувачених запобіжних заходів, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше так, і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

У разі застосування до обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

До того ж заяви сторони захисту про необхідність у лікуванні обвинуваченої ОСОБА_8 та погіршення стану здоров`я останньої в умовах ізоляції, без офіційного на те підтвердження відповідними медичними документами, а також послання обвинуваченого ОСОБА_7 на необхідність догляду за самотньою матір`ю, самі по собі не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на біль м`який, зокрема такий, як домашній арешт.

Посилання сторони захисту на тривалість утримування під вартою, судом враховано та при цьому суд вважає, що продовження застосованого запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після обвинувачення у вчиненні злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується, постала перед компетентними органами.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення інших кримінальних правопорушень, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , судом на теперішній час не встановлено.

Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, тобто до 01 червня 2020 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими у його скоєнні; дані про осіб обвинувачених, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177 КПК України, вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на строк шістдесят днів.

За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, та не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинувачених та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням ч.4 ст.183 КПК України, зокрема обвинувачення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Враховуючи наведені вимоги діючого кримінального процесуального законодавства України, суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183,184, 193-198, 314-316, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР за №0000271 від 12 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України та ОСОБА_8 обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.187 КК України - повернути прокурору Костянтинівської місцевої прокуратури, що його затверджував ОСОБА_10 ..

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та обвинувачується у вчинені злочинів передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України, на строк 60 днів до 27 липня 2020 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк 60 днів до 27 липня 2020 року включно.

Обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захиснику та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення, а особами, які тримаються під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1