У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді клопотання потерпілого ОСОБА_5 про допуск ОСОБА_6 як представника потерпілого, цивільного позивача у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 28.12.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 28.12.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Потерпілим ОСОБА_5 до суду подано заяву-клопотання від 23.12.2019 року, згідно з яким, керуючись ст. 52 КПК України 1960 року, п. п. 15, 17 Перехідних положень розділу XI КПК України, п. 8 ст. 56 КПК України 2012 року, просить постановити ухвалу про допуск його представника ОСОБА_6 представляти його інтереси потерпілого, цивільного позивача в суді першої інстанції.

В обґрунтування заяви-клопотання від 23.12.2019 року потерпілий посилається на те, що нездійснення процесуальних дій, які досудове слідство зобов`язане вчинити у визначений КПК України строк, призвело до штучного відсторонення в суді першої інстанції ОСОБА_6 , яка представляла його інтереси потерпілого у кримінальній справі у досудовому розслідуванні. Згідно з п. 3 розділу XI Перехідних положень КПК в редакції 2012 року заяви та повідомлення про злочин розглядаються в порядку КПК України в редакції цього Кодексу, якщо вони надійшли до органів дізнання, слідчих, прокурорів до набранім чинності цим Кодексом і по яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи або про відмову у порушенні кримінальної справи. По даній кримінальній справі рішення прийнято. Кримінальна справа порушена 19.07.2012 року до набрання чинності КПК в редакції 2012 року і розслідувалася за КПК України в редакції 1960 року, про що свідчать матеріали справи. Статтею 15 Перехідних положень розділу XI КПК України в редакції 2012 року передбачено, що заяви у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто за КПК України в редакції 1960 року. У відповідності до ст. 52 КПК України в редакції 1960 року представниками потерпілого, цивільного позивача можуть бути близькі родичі. Згідно з цією статтею представники користуються процесуальними правами осіб, інтереси яких вони представляють. Відповідно до п. 17 Перехідних положень розділу XI КПК в редакції 2012 року, особи, які на день набрання чинності КПК України беруть участь у кримінальному провадженні в якості захисників і не мають статусу адвоката, продовжують здійснювати повноваження захисника в такому кримінальному провадженні. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.03.2015 року встановлено, що кримінальна справа порушена 19.11.2012 року. ОСОБА_6 здійснювала представництво потерпілого ОСОБА_5 . В ухвалі вказано: «Оскільки перехідними положеннями розділу XI КПК України в редакції 2012 року не анульовано питання щодо представництва потерпілих особами, які на день набрання чинності КПК України брали участь у кримінальному провадження, з метою недопущення порушення прав потерпілого, колегія судців вважає за можливе застосування аналогії кримінального процесуального закону допустити ОСОБА_6 для здійснення представництва інтересів потерпілого ОСОБА_5 в апеляційному суді».

Розглянувши вказане клопотання потерпілого, заслухавши позиції захисника та прокурора, які заперечували проти клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 58 КПК України (2012 року) потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КПК України (2012 року) повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію). Захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (ст. 45 КПК України (2012 року)).

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 56 КПК України (2012 року) протягом кримінального провадження потерпілий має право мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг.

З контекстного аналізу наведених норм КПК України (2012 року) слідує, що представником потерпілого, як і захисником, повинен бути адвокат, відомості про якого внесено до Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 52 КПК України (1960 року), на яку посилається потерпілий у своєму клопотанні, представниками потерпілого, цивільного позивача і цивільного відповідача можуть бути адвокати, близькі родичі, законні представники, а також інші особи за постановою особи, яка провадить дізнання, слідчого, судді або за ухвалою суду. Коли цивільним позивачем або цивільним відповідачем є підприємство, установа чи організація, то представниками їх інтересів можуть бути спеціально уповноважені ними на те особи. Зазначені в цій статті представники користуються процесуальними правами осіб, інтереси яких вони представляють.

Водночас п. 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року), на який також посилається потерпілий в своєму клопотанні, передбачено, що апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Тобто, посилання потерпілого на п. 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року) є безпідставними, оскільки справа на даний час перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Разом із тим, п. 17 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року) регламентовано, що особи, які на день набрання чинності цим Кодексом беруть участь у кримінальному провадженні в якості захисників і не мають статусу адвоката, продовжують здійснювати повноваження захисника в такому кримінальному провадженні під час досудового розслідування, а також судового провадження у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи та виходячи із системного аналізу положень КПК України (2012 року) та КПК України (1960 року), суд приходить до переконання, що клопотання потерпілого ОСОБА_5 є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, так як ОСОБА_6 під час досудового розслідування представляла інтереси потерпілого, а не брала участь у справі як захисник підозрюваного, обвинуваченого та підсудного. При цьому потерпілим не надано доказів того, що ОСОБА_6 є особою, яка відповідно до вимог ст. ст. 45, 48 КПК України є адвокатом і відомості щодо якої внесено до Єдиного реєстру адвокатів України, тобто у встановлено законом порядку може представляти його інтереси.

Крім того, суд зауважує, що аналогія закону рішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм.

При застосуванні аналогії права суттєве значення мають принципи права, які закріплюються в Конституції. Так як норми Конституції України є нормами прямої дії, то правозастосувач, базуючись на власній правосвідомості, може мотивувати рішення у справі, посилаючись на конституційні норми.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а ст. 124 Конституції зазначає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Право на судовий захист не обмежується лише правом на звернення до суду, а включає в себе цілий комплекс інших процесуальних прав: право на особисту участь у відстоюванні своїх прав і свобод, на справедливий судовий розгляд, на законне судове рішення, на оскарження судових рішень та їх виконання. Зазначене є подальшою реалізацією ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як частини національного законодавства, так як суд, який розглядав справу, повинен ухвалити рішення, яке основане на правильному застосуванні та вірному тлумаченні норм матеріального і процесуального права.

У даному випадку підстав для застосування аналогії кримінального процесуального закону щодо допуску ОСОБА_6 як представника потерпілого та цивільного позивача, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 45, 48, 56, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про допуск ОСОБА_6 як представника потерпілого, цивільного позивача у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 28.12.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1