В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 21 січня 2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ревуха Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, співмешкаючого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 4 березня 2004 року за частиною третьою статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки; вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2009 року за частиною другою статті 121 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого 17 вересня 2015 року умовно-достроково на 2 роки 6 місяців 15 днів, - по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, -

також за участі прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 19 січня 2019 року, близько 19 год, перебуваючи на території господарства ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , під час словесної суперечки з ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень та усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого та свідомо бажаючи настання таких наслідків, наніс йому дерев`яною палицею один удар в голову зліва, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення у виді закритої черепно-мозкової травми : вдавленого проникаючого перелому лівої тім`яної скроневої ділянки черепа з забоєм головного мозку важкого ступеню, формуванням внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої долі головного мозку та субдуральної гематоми, що спричинило необхідність оперативного втручання (20 січня 2019 року) декомпресійна трепанація черепа у лівій скронево-тім`яній ділянці, вдавлення субдуральної гематоми над лівою півкулею та внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої долі головного мозку. Вище описана черепно-мозкова травма ускладнилася набряком, набуханням та дислокацією головного мозку, лівобічною нижньо-долевою пневмонією, двобічним гнійним трахеобронхітом, що спричинило необхідність трахеотомії, також ускладнена пролежнем в крижовій ділянці, катетеризаційним циститом. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Тиврівській ЦРЛ.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому частиною другою статті 121 КК України, винуватим себе визнає частково, погоджується надати показання.

Суд, визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, за клопотанням прокурора, підтриманого всіма учасниками процесу, постановив ухвалу про повний розгляд кримінального провадження за правилами частини першої та другої статті 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 з приводу висунутого йому обвинувачення надає показання, що ОСОБА_7 вдень 19 січня 2019 року на подвір`ї будинку ОСОБА_6 дав йому ляпасу. Він пішов додому, попив міцного чаю «чефіру», і через деякий час, близько 19 год, взявши з собою собаку, повернувся до будинку ОСОБА_6 поговорити з ОСОБА_7 з цього приводу. На подвір`ї з кучі нарубаних дров взяв палицю. Постукав у вікно, в будинку сиділа компанія, вживали спиртні напої. ОСОБА_7 вийшов, і лопатою замахнувся на нього. Обвинувачений відбив лопату і вдарив його дерев`яною палицею по голові. Розуміє, що саме від його дій настали наслідки у вигляді смерті потерпілого. Однак він захищався. В кінці судового слідства уточнює, що він пішов поговорити з хазяїном будинку ОСОБА_6 , а не з ОСОБА_7 . По дорозі взяв палицю. Для чого пояснити не може. Коли ОСОБА_7 замахнувся на нього лопатою, він рукою, в якій була палиця, відмахнувся від нього. Можливо, в цей момент і зачепив його палицею в скроневу частину. Допускає, що від цих його дій могли статися наслідки у виді вдавленого перелому черепа, а можливо і не від його дій. Потерпілий міг після конфлікту з ним десь отримати такі тілесні ушкодження. Водночас вважає себе винуватим за статтею 119 КК України у необережному вбивстві.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена безпосередньо дослідженими та оціненими судом окремо та у їх сукупності такими доказами: показаннями потерпілої, свідків, експерта, матеріалами кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні надала показання, що загиблий ОСОБА_7 її батько. Взнала ранком, що батькові погано, що його вдарив обвинувачений. Просить покарати обвинуваченого суворо.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надав показання, що він також був у ОСОБА_6 на святкуванні «Водохреща». ОСОБА_7 побачив вже тоді, коли той хитався і тримався за голову. Від інших знає, що обвинувачений ОСОБА_7 чимось вдарив. Лопати біля них в цей момент не було.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання, що до нього 19 січня 2019 року завітали знайомі на святкування «Водохреща». О 16 год до них приєднався ОСОБА_7 , через півгодини прийшов обвинувачений, але ОСОБА_7 не впустив його до хати. Свідок бачив, як ОСОБА_7 дав обвинуваченому ляпасу. Десь о 18-30 год почули собачий гавкіт і стук у вікно. Він вийшов з будинку разом з ОСОБА_7 . Поки він закривав за собою двері, ОСОБА_7 вже лежить, а обвинувачений з собакою утік. Бачив на землі круглий дерев`яний предмет довжиною приблизно 40 см. Лопата в нього є, «шуфля», але вона в той день була у іншому приміщенні. ОСОБА_7 не дозволяв викликати «швидку». Обвинувачений забіг до себе на подвір`я і кричав, щоб йшли до нього.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надав показання, що він разом з іншими 19 січня 2019 року святкував свято «Водохреща» у будинку ОСОБА_6 . Вдень між обвинуваченим та ОСОБА_7 виник конфлікт з-за того, що останній вигнав його з будинку ОСОБА_6 , і обвинувачений ввечері прийшов на «розборки». Вже темніло. Хтось постукав у вікно, і ОСОБА_7 вийшов на двір, за ним пішов ОСОБА_6 і ще хтось. Потім він почув словесну перепалку, крики, сварку і теж вийшов з будинку. ОСОБА_7 стояв до нього спиною, а обвинувачений, який тримав на цепові собаку, стояв навпроти ОСОБА_7 . Свідок бачив, як обвинувачений чимось вдарив ОСОБА_7 у ліву частину голови і утік. Ніякої лопати поруч та у ОСОБА_7 не було. Всі зайшли у будинок. ОСОБА_7 не хотів викликати «швидку допомогу». Обвинувачений забіг до себе на подвір`я і провокував, щоби йшли до нього розібратись.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надала показання, що разом з чоловіком ОСОБА_12 також була в будинку ОСОБА_6 19 січня 2019 року. Приблизно в 18 год хтось постукав в двері. ОСОБА_7 вийшов. Знадвору почувся шум, всі вийшли з будинку. Вона особисто бачила, як ОСОБА_7 хлопці піднімали з землі, завели до будинку. Лопати поруч вона не бачила. Хтось повідомив, що ОСОБА_7 вдарили по голові, вона ні про що нікого не розпитувала. Обвинувачений відбіг на своє обійстя, яке знаходиться по сусідству з ОСОБА_6 , території не розгороджені, тримав собаку на цепу лівою рукою, у правій було щось кругле і довге типу палиці. Він звав до себе і говорив, що «всім покаже». Вона заспокоювала свого чоловіка, щоб він не йшов до ОСОБА_3 , який намагався спровокувати бійку.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надав показання, що 19 січня 2019 року обвинувачений приходив до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виходив до нього. Приблизно через 10-20 хв ОСОБА_3 прийшов знову, з собакою, постукав у вікно, потім в двері. Коли свідок вийшов з будинку, хлопці піднімали з землі ОСОБА_7 , а обвинувачений йшов до свого обійстя. В руці у нього була кругла палиця довжиною 40-50 см типу макогон. Зі свідком виникла словесна перепалка, обвинувачений звав його до себе розібратись чи то вдарити, чи то поговорити. ОСОБА_13 притримав свідка, щоб йому також «не попало». ОСОБА_7 скаржився, що у нього болить голова. Вони у будинку оглянули голову, видимих пошкоджень не було. Провели ОСОБА_7 на роботу.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні надав показання, що також був на святкуванні у ОСОБА_6 , куди ОСОБА_7 прийшов пізніше. Після 18 год почули стук у вікно. ОСОБА_7 вийшов на двір, за ним вийшов свідок. Він чув, як ОСОБА_7 двічі просив ОСОБА_3 , щоб той йшов додому, і він пішов. Приблизно через 15-20 хв обвинувачений повернувся. На стук у вікно знову вийшов ОСОБА_7 , за ним свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_6 , потім ОСОБА_14 . Побачив, як ОСОБА_7 вже лежить на землі біля горіха і тримається за ліву частину голови. Сказав свідку, що його вдарив ОСОБА_3 . Бачив в руці обвинуваченого якійсь предмет, приблизно 5-6 см у діаметрі та 35-40 см довжиною. Обвинувачений зі своєї території звав всіх до себе і провокував на бійку. Лопати та іншого сільськогосподарського інвентарю він не бачив. Принаймні, біля ОСОБА_7 лопати не було. Вони провели ОСОБА_7 до роботи і повернулися до будинку ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні надала показання, що вона на протязі чотирьох років співмешкає з обвинуваченим. В 18-45 год 19 січня 2019 року вона вийшла на двір на крик дитини, що «папа б`ється». На подвір`ї ОСОБА_6 вона побачила обвинуваченого, у якого в правій руці була палка, а в лівій він тримав собаку. Вона забрала його і пішли до хати. Палку він десь викинув. Знає, що він вдарив ОСОБА_7 . Обвинувачений сварився з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Вона питала, за що він вдарив ОСОБА_7 . Наступного дня на її номер зателефонувала дочка ОСОБА_7 і повідомила, що батько в лікарні.

Крім цього, вина обвинуваченого в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, повністю доведена оціненими судом у нарадчій кімнаті у відповідності із частиною першою статті 89 КПК України і визнаними належними і допустимими у сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідків такими доказами, які містяться у першому томі судового провадження :

- витягом з ЄРДР про надходження 20 січня 2019 року до чергової частини Тиврівського ВП повідомлення про доставку до ЦРЛ ОСОБА_7 з переломом тім`яної кістки та закритою черепно-мозковою травмою, які спричинив ОСОБА_3 (а.с.146-147);

- електронним рапортом оперативного чергового про цей факт (а.с.148);

- протоколом від 21 січня 2019 року прийняття від доньки ОСОБА_7 . ОСОБА_16 усної заяви з проханням прийняти міри до ОСОБА_3 , який 19 січня 2019 року заподіяв її батькові тілесні ушкодження у вигляді травми голови (а.с.149);

- заявою ОСОБА_6 від 21 січня 2019 року про надання згоди на огляд його домогосподарства (а.с.150);

- протоколом від 21 січня 2019 року огляду домогосподарства ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , а також відеодиском з фіксацією цих слідчих дій, під час якого ОСОБА_3 підтвердив факт заподіяння ним тілесних ушкоджень палицею ОСОБА_7 (а.с.151-152, 224);

- протоколом про затримання ОСОБА_3 в порядку статті 208 КПК України, з якого видно, що він затриманий 21 січня 2019 року о 15-10 год (а.с.154-158);

- заявою від 23 січня 2019 року ОСОБА_6 про надання дозволу на проведення слідчого експерименту у його домогосподарстві (а.с.164);

- копією ухвали слідчого судді від 5 лютого 2019 року про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 (а.с.165-166);

висновком судово-психіатричного експерта № 40 від 11 лютого 2019 року, згідно з яким в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_17 діяння, він на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, тоді і в теперішній час міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними; він є особою із змішаним типом особистості. До індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_3 належать, зокрема, запальність, демонстративність, схильність до афективних спалахів, дратівливість, егоцентризм, образливість, конфліктність, безвідповідальність. Орієнтований на власні прагнення та домагання, не терпить обмежень. Прагне стояти на своєму, схильний до антисоціальної поведінки. Ці його характерологічні особливості могли оформити його поведінку в досліджуваний період (а.с.167-171);

- протоколами проведення слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_14 від 5 лютого 2019 року, ОСОБА_6 від 5 лютого 2019 року, ОСОБА_10 від 5 лютого 2019 року, а також відеодисками з фіксацією цих слідчих дій, під час яких свідки надали такі ж показання, як у судовому засіданні при їх допиті учасниками судового провадження (а.с.172-186, 224, 225);

- протоколом огляду з фототаблицею трупа ОСОБА_7 з участю судово-медичного експерта, під час якого констатовані тілесні ушкодження : в лівій скронево-тім`яній ділянці відчувається дефект кістки овальної форми, в даній ділянці має місце дугоподібний післяопераційний рубець (а.с.187-190);

- лікарським свідоцтвом про смерть від 15 лютого 2019 року, з якого видно, що причина смерті ОСОБА_7 закрита черепно-мозкова травма, дифузна травма головного мозку (а.с.191);

- ухвалою слідчого СВ про проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 від 18 лютого 2019 року та висновком експерта № 21 від 18 лютого-26 лютого 2019 року, з якого видно, що смерть ОСОБА_7 наступила від черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого проникаючого перелому лівої тім`яної-скроневої ділянки черепа з забоєм мозку важкого ступеню, формуванням внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої долі головного мозку та субдуральної гематоми, що спричинило необхідність оперативного втручання (20 січня 2019 року) декомпресійної трепанації черепа у лівій скронево-тім`яній ділянці, вдавлення субдуральної гематоми над лівої півкулею та внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої долі головного мозку. Ця черепно-мозкова травма ускладнилась набряком, набуханням та дислокацією головного мозку, лівобічною нижньо-долевою пневмонією, двобічним гнійним трахеобронхітом, що спричинило необхідність трахеотомії, а також ускладнена пролежнем в крижовій ділянці, катетеризаційним цеститом. Черепно-мозкова травма виникла від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути дерев`яна палиця (а.с.192-196);

- ухвалою слідчого судді від 7 лютого 2019 року про надання дозволу на обшук у домоволодінні ОСОБА_3 з метою відшукання предмету заокругленої форми (а.с.200);

- протоколом обшуку від 14 лютого 2019 року з відеодиском, під час якого, зокрема, на подвір`ї ОСОБА_3 біля собачої будки було виявлено дерев`яну палицю довжиною 40 см, а в будинку дерев`яну качалку та молоток (а.с.201-203);

- протоколом слідчого від 21 лютого 2019 року огляду речового доказу, зокрема, дерев`яної палиці заокругленої форми довжиною 35 см та діаметром 4 см, а також дерев`яної качалки та молотка (а.с.199);

- постановою слідчого від 21 лютого 2019 року про приєднання до кримінального провадження оглянутих речей в якості речових доказів (а.с.204-206);

- заявою ОСОБА_18 з проханням визнати її потерплою (а.с.207);

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_3 з відеозаписом, під час якого ОСОБА_3 розповів та показав, як і куди він вдарив ОСОБА_7 палицею (а.с.220-223).

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту судово-медичний експерт ОСОБА_19 повністю підтверджує свій висновок, наданий ним на досудовому слідстві, і пояснює, що при призначенні експертизи слідчий перед ним не ставив питання, чи можливо отримання виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, тому він і не досліджував це питання. По тілесним ушкодженням точно сказати, чим був заподіяний удар, неможливо. Якби на дослідження був наданий предмет, яким заподіяне тілесне ушкодження, можна було би по певним ознакам (кров, волосся тощо) встановити це. Перелом черепа у потерпілого був вколочений, тобто вдавлений, удар був сильний. Час настання смерті вказаний у медичній документації хворого, між отриманням тілесних ушкоджень і розтину пройшов значний проміжок часу. Трапляються випадки, що після отримання таких тілесних ушкоджень людина залишається жити, все залежить від індивідуальних особливостей організму. Потерпілий і через дванадцять годин після травми міг бути у свідомості. До смерті міг призвести і разовий удар у скроневу ділянку, при розтині у покійного було видно трепанаційний отвір після операції.

Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищеперераховані докази відповідно до вимог статті 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не приймає до уваги часткове визнання вини обвинуваченим, який свої дії виправдовує неправомірним посяганням на його життя та здоров`я зі сторони ОСОБА_7 . Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, підтверджується ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Вирішуючи питання про умисел обвинуваченого, суд виходить із сукупності всіх встановлених в ході судового розгляду обставин вчиненого діяння, враховує значний час, який пройшов між первинним конфліктом та наступними діями обвинуваченого, який їх ретельно спланував, взяв з собою собаку з метою не допустити до себе будь-яких осіб, заздалегідь підібрав на подвір`ї дерев`яну палицю для заподіяння тілесних ушкоджень, якою в подальшому наніс тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 ; також спосіб вчинення злочину : нанесення сильного удару по життєво важливій частині тіла голові, що через шістнадцять днів призвело до смерті ОСОБА_7 ; поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, який зловживав спиртними напоями та наркотичними засобами, раніше судимий за вчинення умисних корисливих насильницьких злочинів, в тому числі і за частиною другою статті 121 КК України; поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який втік до себе на подвір`я і провокував інших на конфліктні дії з метою подальшого виправдування своїх неправомірних дій. Ніхто з допитаних у судовому засіданні свідків не підтвердив версію обвинуваченого щодо його захисту від посягань зі сторони ОСОБА_7 , який нібито хотів вдарити його лопатою, так як існування лопати під час конфлікту між обвинуваченим та ОСОБА_7 не знайшло підтвердження при судовому слідстві. Показання свідків є логічними та узгоджуються між собою, підтверджуються іншими належними доказами у кримінальному провадженні, а тому визнаються судом правдивими. Причин обмовляти свідками обвинуваченого не було встановлено, а тому суд не має підстав не довіряти показанням, які свідки надали суду.

Тому в даному випадку не існує підстав для наявності необхідної оборони чи перевищення її меж.

Що стосується визнання обвинуваченим себе винуватим у вбивстві через необережність, суд не приймає до уваги такі показання, оскільки вони непослідовні.

Визнаючи себе винуватим у вбивстві через необережність, обвинувачений пояснює, що оборонявся, і водночас не визнає себе винуватим у перевищенні меж такої необхідної оборони.

Визнаючи, що саме від його удару настали наслідки у виді смерті потерпілого (знову ж таки визнання вини у вбивстві через необережність), обвинувачений в подальшому піддає сумніву настання смерті від його дій і припускає, що хтось інший міг їх заподіяти.

Визнаючи, що взяв палицю і нею вдарив потерпілого, обвинувачений водночас ставить під сумнів удар палицею взагалі, оскільки знаряддя злочину досудовим слідством не встановлено.

Отже, суд не вбачає наявності необережної вини ОСОБА_3 чи випадкового спричинення ним тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, оскільки це виключається способом заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень та механізмом спричинення тілесних ушкоджень, небезпечних для життя важкої черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого проникаючого перелому лівої тім`яної скроневої ділянки черепа з забоєм головного мозку важкого ступеню.

Часткове визнання вини обвинуваченим і надання таких суперечливих показань під час судового слідства суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину.

Суд також констатує, що у емоційному стані, який би значною мірою знижував здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, обвинувачений на момент вчинення злочину не перебував, що підтверджується його цілеспрямованими та ретельно спланованими діями по нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Щодо особи обвинуваченого, судом установлені такі обставини.

Особа обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ревуха Ізяславського району Хмельницької області, зареєстрованим в с.Василівка Тиврівського району Вінницької області підтверджується ксерокопією його паспорту серії НОМЕР_1 , виданим Тиврівським РВ УМВС 31 жовтня 1996 року (а.с.159 т.1).

Згідно з вимогою від 21 січня 2019 року ВІТ ГУНП у Вінницькій області, а також копією вироку від 28 грудня 2009 року, обвинувачений раніше судимий за частиною другою статті 121 КК України (а.с.161, 197-198 т.1).

По місцю проживання характеризується негативно, що видно з довідки-характеристики Василівської сільської ради № 33 від 21 січня 2019 року. Разом зі співмешканкою виховують шестеро дітей, що підтверджується такою ж довідкою цієї ж сільської ради (а.с.162 т.1).

На обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, що видно з довідки Тиврівської ЦРЛ № 99 від 23 січня 2019 року (а.с.163 т.1).

Таким чином суд, зберігаючи відповідно до вимог частини шостої статті 22 КПК України об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що стороною обвинувачення поза будь-яким розумним сумнівом доведено, що обвинувачений ОСОБА_3 19 січня 2019 року заподіяв ОСОБА_7 умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть.

Обставин, які у відповідності із статтею 66 КК України пом`якшують покарання, суд при судовому слідстві не встановив.

Обставиною, яка у відповідності із статтею 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає повторність злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; обставини, що обтяжують покарання та особу винного; що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, виходячи з принципів індивідуалізації, розумності покарання з метою попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, приймаючи до уваги думку потерпілої, яка наполягає на суворому покаранні, і вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів - у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому частини другої статті 121 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому слід залишити тримання під вартою та продовжити його на 60 днів з урахуванням терміну набрання вироком законної сили та можливістю його апеляційного оскарження.

Суд вважає, що речові докази підлягають знищенню, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 370, 371, 374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України і обрати йому остаточну міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання 21 січня 2019 року.

Речові докази качалку дерев`яну довжиною 38 см; молоток з дерев`яною рукояткою, яка окрашена до половини в зелений колір розміром 35 см з металевим наконечником розміром 3,5 см Х 13 см; дерев`яну палицю заокругленої форми довжиною 35 см діаметром 4 см, які поміщені у полімерні пакети «Національна поліція України» № 445972 та № 0008238 та знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили продовжити на 60 днів з 3 березня 2020 року по 1 травня 2020 року включно.

В строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 зарахувати попереднє ув`язнення з 21 січня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження можуть у суді отримати копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілій ОСОБА_18 , яка не була присутньою в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_20