Ухвала
про залишення скарги без руху
9 січня 2020 року

м. Київ
справа № 573/1717/18
провадження № 51- 6296 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 квітня 2019 року, який залишено без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначеного вироку суду першої інстанції, вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим і незаконним, яке підлягає скасуванню, при цьому не зазначивши конкретних вимог до суду касаційної інстанції та належних обґрунтувань, в чому саме полягає необґрунтованість і незаконність оскаржуваного судового рішення. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 в цілому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Просить скаргу розглянути з його участю.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) пунктів 4 і 5 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК.
Однак, як убачається зі змісту скарги, скаржник вищевказаних вимог закону не дотримався, оскільки не зазначив підстав перегляду судових рішень в касаційному порядку.
Так, засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначеного вироку суду першої інстанції, вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим і незаконним, яке підлягає скасуванню, однак таке посилання скаржника не є конкретною вимогою до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК.
Враховуючи положення вказаної норми КПК, скаржнику необхідно вказати конкретну вимогу до суду касаційної інстанції, в частині оскарження судових рішень, а саме щодо їх скасування або зміни.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в цілому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема зазначає про те, що його обвинувачення у вчиненні злочину ґрунтується на неправдивих показаннях свідка ОСОБА_5 , які різняться між собою, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений та його син не викликали швидку допомогу та поліцію на місце вчинення злочину, не відповідають дійсності, оскільки останні зверталися до сусідки з таким проханням.
Зазначені доводи засудженого ОСОБА_4 , відповідно до положень статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Враховуючи зміст касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 не навів належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного ним судового рішення, з урахуванням положень статей 412 414, 438 КПК.

Відповідно до ч.5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Обов`язок долучення копій судових рішень, що оскаржуються, покладено кримінальним процесуальним законом саме на особу, яка подає касаційну скаргу.
В порушення вимог зазначеної норми КПК, скаржником не надано до скарги копію оскаржуваного ним судового рішення.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 квітня 2019 року, який залишено без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3