Справа № 303/5546/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11кп/777/4806/164/19, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2018.
Цим вироком:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючий, не судимий, засуджений:

-за ч. 2 ст. 286 КК України до 04 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 02 (два)роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 моральну шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 9 000 ( дев`ять тисяч) грн..

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 210934, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на спецмайданчику Мукачівського відділу поліції (м. Мукачево, вул. Я. Мудрого, 8) ухвалено повернути ОСОБА_6 ; велосипед марки «Conquest», який передано на зберігання ОСОБА_8 ухвалено повернути останній; паперовий конверт з змивом речовини бурого кольору із поверхні асфальтного покриття з вул. Підгорянській в м. Мукачево - ухвалено знищити.

-2-

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 на користь держави процесуальні витрати вартість проведених судово-автотехнічних експертиз за № 326 та № 334 у розмірі 2360 (дві тисячі триста шістдесят) грн..

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 10.06.2017, близько 22 год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 210934, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Підгорянській, в м. Мукачеві, біля будинку 144, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість та виїхавши на зустрічну смугу руху допустив зіткнення з велосипедом, під керуванням потерпілої ОСОБА_8 , яка здійснювала поворот ліворуч.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у виді тотального синця у правій орбітальній області; синців в ділянці середньої третини правого плеча по зовнішньо-боковій поверхні, в ділянці правої лопатки, верхній третині правого стегна по зовнішньо-боковій поверхні; закрита черепно - мозкова травма; струс головного мозку; перелом лобної кістки зліва; перелом передньої та задньої стінок лівої верхньої щелепи; подвійний перелом лівої скулової кістки; контузії лівого очного яблука та субконюктивальний крововилив; забій лівого променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, згідно п. 2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень».

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у висунутому останньому обвинуваченні, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду від 12. 03. 2018 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 05(п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 03(три) роки. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який ніде не працює, протягом досудового розслідування і судового слідства вину не визнав, не розкаявся, давав непослідовні та нечіткі показання. На його думку, суд належно не з`ясував дані, що стали підставою для застосування судом положень ст. 75 КК України та не навів відповідних підстав у вироку, а тому призначене ОСОБА_6 покарання не є достатнім для його виправлення, що не відповідає завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку суду і направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого провадження, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки такий висновок побудований на неправдивих показаннях потерпілої ОСОБА_8 .. Вважає, що саме з вини останньої, як повноцінного учасника дорожнього руху, трапилася поставлена у вину ОСОБА_6 дорожньо транспортна пригода, зокрема невиконання ОСОБА_8 п.10.1 Правил дорожнього руху України, про що і зазначено у висновку судової авто-технічної експертизи за № 334 від 12. 08. 2017, висновки якої
-3-
безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції. На її думку, про неправдивість показань потерпілої свідчить і зміст показань, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .. Крім того зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не приєднано до матеріалів кримінального провадження та не взято до уваги дані про знаходження потерпілої ОСОБА_8 в день дорожньо транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння. Також звертає увагу на невідповідність матеріалам кримінального провадження та необ`активність висновку СМЕ від 17. 07. 2017, оскільки всупереч п.п. 2.1, 2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» експертом не наведено жодної ознаки заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які б мали ознаками тяжких. Крім того захисник ОСОБА_7 зазначає про неналежне встановлення слідчим точного місця зіткнення автомобіля, під керуванням ОСОБА_6 та керованого потерпілою ОСОБА_8 велосипеда, що ставить під сумнів встановлену слідством відстань, на якій у водія виникла небезпека та спроможність уникнути доржньо транспортної пригоди.
В доповненні до апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд переглянути допустимість доказів у кримінальному провадженні про його обвинувачення, а саме: схему місця дорожньо транспортної пригоди, протокол проведення слідчого експерименту, а також вирішити питання про недопустимість в якості доказів висновків автотехнічної та судово-медичної експертизи. В обґрунтування своїх вимог, обвинувачений зазначає, що слідчі дії у кримінальному провадженні щодо нього проведен із порушенням вимог КПК України, слідчим сфальсифіковані схема дорожньо транспортної пригоди та протокол проведення слідчого експерименту. Уже заперечуючи сам факт дорожньо транспортної пригоди за участю ОСОБА_8 , просить врахувати здійснення Мукачівським ВП ГУ НП в Закарпатській області досудового розслідування по факту вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. З приводу події, що поставлена йому у вину, заперечує будь-який контакт керованого ним автомобіля з велосипедом, під керуванням ОСОБА_8 та стверджує, що у встановлений в обвинуваченні час та місці, керуючи автомобілем з дотримання Правил дорожнього руху України, помітив велосипедиста, яка рухалась у тому ж напрямку, що і його автомобіль. Під час об`їзду велосипедиста, помітив, що остання різко змінила напрямок руху в бік його автомобіля, у зв`язку з чим з метою уникнення зіткнення з велосипедистом, дотримуючись Правил дорожнього руху України, виконав маневр об`їзду велосипедиста з виїздом на зустрічну смугу. Розминувшись з велосипедистом, застосував різке гальмування з метою переконатися, що з велосипедистом все гаразд та через дзеркало заднього виду помітив, що ОСОБА_8 продовживши рух на велосипеді через декілька метрів впала. Зупинивши свій автомобіль, підійшов до ОСОБА_8 з метою надати допомогу, підійшовши до неї зрозумів, що остання знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду від 12. 03. 2018 щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову змінити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Вважає, що судом першої інстанції належно не враховано, що діями ОСОБА_6 потерпілій була завдана значна шкода здоров`ю у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, які супроводжуються болісним та довготривалим лікуванням. Також звертає увагу на те, що у зв`язку із значною втратою працездатності, потерпіла була позбавлена можливості належно виконувати батьківські обов`язки та втратила частину заробітку по місцю свого працевлаштування. Посилаючись на прийняті рішення судами першої інстанції в інших кримінальних провадження, зазначає, що під час вирішення судом першої інстанції цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , судом неналежно враховано ступінь понесених потерпілою моральних страждань.

-4-

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги та висловили заперечення щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 , промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, та апеляційної скаги представника потерпілої та заперечення щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та підтримали апеляційну скаргу прокурора та висловили заперечення щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 підлягають до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження у підготовчому та судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що вирок суду, у разі визнання особи винуватою, має містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29. 06. 1990, у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина обвинувального вироку має містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винуватості кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, з відповідною оцінкою та аналізом, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

-5-

Колегія суддів вбачає, що зі змісту оскаржуваного обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться особі у вину за змістом обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

Із вироку суду вбачається, що будучи допитаним у ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, не визнав та пояснив, що ввечері 10.06.2017 їхав за кермом свого автомобіля марки ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Підгорянській у сторону смт. Кольчино. Приблизно за 50 метрів перед собою, побачив жінку, яка їхала по обочині на велосипеді також у напрямку смт. Кольчино. В той час коли він на автомобілі наздогнав її і почав виконувати маневр обгону, жінка почала різко повертати в його сторону, у зв`язку з чим почав різко гальмувати та сигналити, але уникнути зіткнення не зміг. Згодом побачив, що жінка проїхала ще близько п`ть метрів, після чого впала. Зупинившись, підійшов до неї, для того щоб надати допомогу.
Не погодившись із вказаними показаннями обвинуваченого та правовою позицією захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні на підставі показань потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та інших наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди; протоколу проведення слідчого експерименту, висновків судових автотехнічних експертиз; протоколу огляду автомобіля; протоколу огляду велосипеда; висновком судово-медичної ескпертизи. При цьому, суд першої інстанції визнав доведеним той факт, що саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, сталося зіткнення транспортного засобу під його керування із велосипедом, під керуванням ОСОБА_8 та виключно дії ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди.

Однак, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином не вмотивовані, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та рішенням Європейського Суду з прав людини.

Так, із висновку судової автотехнічної експертизи № 334 від 12. 08. 2017 вбачається, що ключове значення для визначення можливості ОСОБА_6 уникнути зіткнення має швидкість його руху та час виникнення небезпеки для руху. У вказаному висновку експерта зазначено про те, що в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , повинен був діяти згідно вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, а велосипедист ОСОБА_18 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна була діяти згідно з вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції жодним чином не вмотивував у вироку, чому висновок експерта № 334 від 12.08.2017 взятий ним до уваги лише в частині невідповідності дій водія ОСОБА_6 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди, оскільки згідно даного експертного висновку в діях велосипедиста ОСОБА_8 також встановлено невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, а саме п.10.1, які теж з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

-6-

Таким чином, судом першої інстанції не з`ясовано, хто конкретно з учасників дорожнього руху та внаслідок яких порушень Правил дорожнього руху України об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_6 та велосипеда, під керуванням ОСОБА_8 , хоча вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_6 таких порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою та наслідками, що настали, а також у цілому для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано, чи був зобов`язаний ОСОБА_6 у дорожній обстановці, що склалася, за умови дотримання ним вимог Правил дорожнього руху України, які регулюють правила руху, передбачити, що інший учасник дорожнього руху велосипедист, зненацька змінить напрямок руху ліворуч з порушенням п.10.1 Правил дорожнього руху України, враховуючи при цьому те, що кожний учасник має право з огляду на положення Правил дорожнього руху України, розраховувати на дотримання правил й іншими учасниками дорожнього руху.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не встановлено у відповідності до ст. 94 КПК України, що порушення саме водієм ОСОБА_6 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, які є більш загальними по відношенню до тих пунктів, що порушені іншим учасником дорожнього руху ОСОБА_8 (згідно висновку експерта № 334 від 12.08.2017), є наслідком дорожньо транспортної пригоди.

При цьому, показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також покладені в обгрунтування підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не дивлячись на те, що їх показання підтверджують не причини, а наслідки дорожньо транспортної пригоди, оскільки очевидцями дорожньо транспортної пригоди за участю ОСОБА_6 вказані особи не були, а відтак винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не підтверджують.

Таким чином, фактично суд першої інстанції обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, хоча право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України (ст. ст. 7-29, п. 2 ч.1 ст.372 КПК).

Як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ), «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain); «Ван де Гурк проти Нідерландів» (VandeHurkv. theNetherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (GarciaRuizv. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsovand Othersv. Russia).
Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції, практики ВСУ і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального закону незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне
-7-
законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).
Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Таким чином, невмотивованість судового рішення потягла за собою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені вище обставини, на переконання колегії суддів, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК.
Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.87 КПК визнав допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 09. 08. 2017, проведеного з ОСОБА_6 в якості водія, зважаючи на те, що йому оголошено про підозру тільки 16. 08. 2017 після отримання експертного висновку від 12. 08. 2017. Зазначена обставина, на переконання колегії суддів, викликає обгрунтований сумнів щодо належного дотримання під час досудового розслідування кримінального провадження, прав чи свобод ОСОБА_6 ..
При цьому із матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час проведення слідчої дії органу досудового розслідування було достовірно відомо, хто керував транспортним засобом, від зіткнення з яким зазнала тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 , тобто у органу досудового розслідування були наявними достатні дані, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що водій ОСОБА_6 міг вчинити злочин. До того ж, за усталеною судовою практикою ЄСПЛ, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.
Крім того, у вироку також відсутній належний аналіз доводів захисника про сумнівність певних доказів та необхідність проведення додаткових дій для встановлення дійсних обставин провадження, хоча таке клопотання заявлялося ним у судовому засіданні. Наведене фактично унеможливлює належний розгляд апеляційної скарги захисника в частині оспорюваних фактичних обставин провадження, оскільки будь-які висновки суду, в тому числі щодо заявлених клопотань, в судовому рішенні відсутні.

-8-

Так, посилаючись у підтвердження вини ОСОБА_6 на протокол огляду місця події від 10.06.2017 та схему дорожньо транспортної пригоди, суд у вироку зазначив про місце знаходження автомобіля, напрямок руху транспортних засобів, сліди гальмування та плями бурого кольору, при цьому не вказав, де саме мало місце зіткнення транспортного засобу та велосипедиста (на смузі руху автомобіля чи на смузі руху велосипедиста), якими частинами транспортного засобу та велосипеда відбулося їх контактування, якими саме пошкодженнями вказане підтверджується. Вказане свідчить про неналежну перевірку судом першої інстанції обставин дорожньо транспортної пригоди, допущених ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України їх зв`язок з наслідками, що настали.

Згідно вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як вбачається, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, а саме: причинний зв`язок між діями особи і наслідками у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, не зазначені ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду, внаслідок чого останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від цього обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист, на що і наголошується ним в апеляційній скарзі.

Таким чином, постановивши щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції у вироку взагалі не навів причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 і наслідками у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 і скопіював таке обвинувачення із обвинувального акту.

Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Недостатньо обґрунтованими, на переконання колегії суддів є і висновки суду щодо оцінки дослідженого в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи № 441/2017 від 17.07.2017, який не містить чітких відповідей щодо причин та механізму виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 ..
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти до висновку про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та доведеності чи недоведеності вини у його вчиненні.

Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин; постановлений вирок містить істотні недоліки, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим, що під час розгляду справи не дана належна оцінка обвинувальному акту, що призвело до порушення права особи на захист.

-9-

Не перевіривши у повному обсязі фактичні обставини кримінального провадження, не надавши оцінку всім доказам з точки зору їх допустимості, належності, достатності, допустивши суперечності у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним та правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, суд допустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, ретельно перевірити докази у провадженні з точки зору їх належності. допустимості та достатності, перевірити доводи сторін кримінального провадження, зокрема доводи обвинуваченого на свій захист, та ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

З огляду на те, що вирок суду підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду і в силу положень ч 2 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції не може наперед висловлювати думку щодо доведеності обвинувачення, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та вирішення цивільного позову, які підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження та прийняти рішення з дотриманням усіх вимог як кримінального, так і кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: