Ухвала
іменем України
28 січня2020 року

м. Київ

справа № 587/3218/17
провадження № 51-351ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року,
встановив:
За вироком Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сум та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- ч. 3 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2019 року зазначений вирок залишив без змін.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_4 18 вересня 2017 року близько опівночі, в стані алкогольного сп`яніння, поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів умисно наніс своїй співмешканці ОСОБА_6 близько 9 ударів кулаком у голову, після чого схопив її за волосся та потягнув по дорозі з асфальтним покриттям на територію свого домоволодіння АДРЕСА_2 на тій самій вулиці в тому ж селі, спочатку на подвір`я, а тоді в будинок, де продовжив її бити та умисно наніс численні удари руками і ногами в живіт, у грудну клітину та по кінцівках, спричинивши різної тяжкості тілесні ушкодження, у тому числі тілесні ушкодження середньої тяжкості. Припинивши побиття, ОСОБА_4 залишив ОСОБА_6 біля дивану на підлозі посеред прохідної кімнати у положенні лежачи на спині, достовірно знаючи, що з огляду на заподіяні їй тілесні ушкодження такими діями поставив її у небезпечний для життя стан та зважаючи на носову кровотечу в ОСОБА_6 , яка виникла внаслідок перелому кісток носу, маючи реальну можливість надати їй необхідну допомогу та врятувати життя останньої, жодних заходів для цього не вжив, та у подальшому вийшов з кімнати свого будинку залишивши її одну в небезпечному для життя стані. Внаслідок цього ОСОБА_6 залишаючись на місці в такому положенні через декілька хвилин померла від поєднаної тупої травми тіла, що супроводжувалася переломом кісток носа з подальшою кровотечею і ускладнилася механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів кров`ю.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 . Вважає, що викладені у них фактичні обставини не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих злочинів не ґрунтуються на досліджених у суді доказах. Захисник зазначає, що в основу обвинувального вироку судом покладено недопустимі докази, які здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме протокол огляду місяця події від 19 вересня 2017 року, слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_7 , а також висновок результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння засудженого ОСОБА_4 . На думку захисника, при перегляді вказаного вироку суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи наведені в її апеляційній скарзі та не усунув порушень, які були допущені судом першої інстанції при розгляді справи.
Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_5 та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішеньна предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Висновки суду першої інстанції у вироку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному нанесенні потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також у залишенні останньої без допомоги в небезпечному для життя стані, що спричинило смерть потерпілої, зроблені на підставі фактично встановлених судом обставин, які ґрунтуються на доказах, з`ясованих у судовому засіданні під час їх дослідження таоцінених судом відповідно до ст. 94 КПК.
Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 ; протоколами: огляду місця події від 19 вересня 2017 року (домоволодіння АДРЕСА_2 та домоволодіння № 9 у тому ж населеному пункті), слідчого експерименту від 26 жовтня 2017 року за участю ОСОБА_4 , слідчого експерименту від 18 жовтня 2017 року з участю свідка ОСОБА_7 , тимчасового доступу до документів та інформації від 24 жовтня 2017 року, огляду предметів від 20 вересня та 25 жовтня 2017 року; висновками судово - медичних експертиз № 851/565 від 13 і 15 жовтня 2017 року (згідно яких смерть ОСОБА_6 наступила в результаті поєднаної тупої травми тіла, яка супроводжувалася переломом кісток носа з подальшою кровотечею і ускладнилася механічною асфікцією від закриття дихальних шляхів кров`ю) та № 851/565 від 7 листопада 2017 року (згідно якого виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупих предметів незадовго до моменту настання смерті, могли утворитися в ніч з 18 на 19 вересня 2017 року, і знаходяться в причинному зв`язку (перелом кісток носа) з настанням останньої, та неможливість їх отримання потерпілою унаслідок падіння з висоти власного зросту), а також висновками судово медичних експертів № 356, № 359, № 360, № 361, № 362 від 25 вересня, № 313, № 314, № 315, № 316, №1086 від 27 вересня 2017 року; висновками експертно - криміналістичного центру МВС № 19/119/6-1/631 е від 6 жовтня, № 19/119/6-1/639 е від 9 жовтня, № 19/119/6-1/640 е від 11 жовтня, № 19/119/6-1/641 е від 12 жовтня 2017 року; висновками судово - цитологічних експертиз № 357 від 27 жовтня та № 365 від 9 листопада 2017 року; висновками судово - імунологічних експертиз № 1104 від 6 жовтня, № 1117 від 10 жовтня, № 1105 від 11 жовтня, № 1115 від 25 жовтня, № 1113, № 1118 від 26 жовтня, № 1106, № 1107, № 1108, № 1109, № 1110, № 1111, № 1112, № 1114, № 1116, № 1119, № 1120 від 27 жовтня, № 1289, № 1290, № 1298 від 10 листопада 2017 року; висновком судово психіатричної експертизи № 809 від 2 листопада 2017 року та висновком № 460 від 19 вересня 2017 року щодо результатів медичного огляду, згідно якого ОСОБА_4 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Висловлена захисником у касаційній скарзі незгода з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є обґрунтуванням порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування ним закону України про кримінальну відповідальність.

Наведені захисником у касаційній скарзі доводи про недопустимість доказів, а самепротоколуогляду місця події від 19 вересня 2017 року, слідчого експерименту, проведеного з участю свідка ОСОБА_15 та висновку результатів медичного огляду ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння є аналогічними тим, що були викладені в апеляційних скаргах сторони захисту та перевірялися судом апеляційної інстанції, на які цей суд надав умотивовані відповіді обґрунтовано визнавши їх безпідставними.

У своїй ухвалі суд апеляційної інстанції послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 135 КК.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно обгрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навела, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_5 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3