Справа № 204/1531/20
Провадження № 1-кп/204/488/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_4 ,
законного представника
неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, студента Нікопольського професійного ліцею, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-21 листопада 2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку, в січні 2020 року, повторно став на шлях вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності.
Так, 31 січня 2020 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15:10 години, ОСОБА_6 , знаходячись в під`їзді №1 будинку АДРЕСА_3 , побачив раніше йому не знайомого потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду нього у вищезазначеному під`їзді в напрямку ліфту, при цьому, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, визначивши майно потерпілого ОСОБА_4 як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, 31 січня 2020 року близько 15:10 години, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, наблизився до потерпілого ОСОБА_4 зі спини, та застосував в область обличчя потерпілого газовий балончик невстановленої моделі. Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_4 до вчинення можливого опору подавлена, попередньо застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань та з метою наживи, відкрито заволодів чужим майном, що належить потерпілому ОСОБА_4 а саме мобільним телефоном марки ASUS X018D, imeil: НОМЕР_1 , іmei 2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №658 від 06.03.2020 року становить 1796,67 грн. Після чого, ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення з відкрито викраденим майном зник, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1796,67 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті, просив суворо не карати. У вчиненому розкаюється.
В судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 пояснили, що претензий матеріального характеру до обвинуваченого не мають, просять призначити покарання на розсуд суду. Не заперечували щодо проведення розгляду справи відповідно до ст.349 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого (а.п.60-71); протокол прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 31 січня 2020 року (а.п.10); протокол пред`явлення особи для впізнання від 03 березня 2020 року (а.п.51-57); висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 658 від 06 березня 2020 року (а.п.76-80), звіт про фактичні затрати на проведення експертизи №658 (а.п.75), постанови про визнання речовим доказом від 03.03.2020 року від 10.03.2020 року (а.п.41, 59).
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, раніше судимий, під час іспитового строку, повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за обставинами, викладеними у вироку. Як пом`якшуючу покарання обставину, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітнього.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Оскільки новий злочин за зазначеним кримінальним провадженням обвинуваченим було вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднує невідбутий строк покарання, призначений за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року.
Обвинуваченому ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2020 року обраний запобіжний захід - тримання під вартою.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судової товарознавчої експертизи, згідно наданого звіту про фактичні затрати на проведення експертизи №658.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання: 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року та остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді чотрирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 05 березня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави фактичну вартість проведення судової товарознавчої експертизи №658 від 06.03.2020 року у розмірі 150 гривень 00 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1