УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 0001977 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 18.10.2019 року відносно обвинувачених відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком до 16.12.2019 року, встановлено розмір застави у сумі 153 680 гривень відносно кожного, та на підставі ст. 194 КПК України на обвинувачених покладено обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду; за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Судом на вирішення учасників кримінального провадження поставлено питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Прокурор у судовому засіданні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважала за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскільки судовий розгляд не закінчено, а підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі кожного обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, та яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності із даними про їх особи, з огляду на вірогідність переховування від суду та впливу на потерпілу і свідків, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинувачених запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду.

Відповідно до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання суду, застосовані відносно обвинувачених запобіжні заходи забезпечать можливість перешкоджання обвинуваченими інтересам правосуддя та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження. Підстави для зміни запобіжного заходу судом не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо зміни запобіжних заходів на більш м`які у вигляді домашнього арешту суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що запобіжні заходи відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою забезпечать належну поведінку обвинувачених під час судового розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити строк застосованих запобіжних заходів відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 09.02.2020 року, з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та обсязі ухвалою суду від 18.10.2019 року.

Керуючись ст. ст. 177, 331, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та обсязі ухвалою суду від 18.10.2019 року, на 60 днів строком до 09.02.2020 року.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та обсязі ухвалою суду від 18.10.2019 року, на 60 днів строком до 09.02.2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1