ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/924/20 Справа № 199/6478/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001360 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалусуду як незаконну і необгрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що текст оскаржуваної ухвали суду від 27.01.2020 року є аналогічним тексту ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 09.12.2019 року, при цьому суд першої інстанції, всупереч п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, не навів для цього жодного іншого аргументу.

Вказує на те, що обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено всупереч процедурі, визначеній КПК України.
В ході досудового розслідування не було дотримано вимог, передбачених ч.3 ст.283 КПК України, оскільки 13.07.2018 року до ЄРДР за № 0001360 внесено відомості за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, однак це досудове розслідування, відповідно до ст.283 КПК України, не було завершене, адже воно було завершене постановою слідчого про зміну кваліфікації з ч.1 ст.186 КК України на ч.2 ст.186 КК України, при цьому жодною нормою КПК України не передбачено такої форми завершення досудового розслідування, як зміна кваліфікації. Те ж саме відбулося і в кримінальному провадженні № 0000212.
Зазначає, що в обох зазначених кримінальних провадженнях ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, за якою відомості до ЄРДР взагалі не вносилися.
Таким чином, під час судового провадження встановлено обставини, які, відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є підставою для ухвалення виправдувального вироку, а тому подальше тримання під вартою ОСОБА_8 є безпідставним.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 березня 2020 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нових тяжких злочинів, за які, у разі доведеності його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що дає підстави вважати можливим ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, а тому суд дійшов висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувають обвинувальні акти № 0000745, № 0001360, № 0000212щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 08.02.2019 року за кримінальним провадженням № 0000212 до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27.01.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що обвинувачений, перебуваючи в суспільстві, може переховуватись від суду, продовжити вчиняти нові злочини, а тому застосування до нього іншого менш суворого запобіжного заходу є не можливим, оскільки не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків, передбачених чинним законодавством, та забезпечити можливість виконання процесуальних рішень.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, окрім того, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, також обгрунтовано враховано те, що обвинуваченому за кримінальним провадженням № 0001360 вже змінювався запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, під час якого ОСОБА_8 вчинив новий тяжкий злочин та стан його здоров`я.
Таким чином, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи захисника про те, що текст оскаржуваної ухвали суду від 27.01.2020 року є аналогічним тексту ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 09.12.2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала, яка оскаржується, містить посилання на обвинувачення ОСОБА_8 у новому злочині, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та це враховує.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, за якою відомості до ЄРДР не вносилися, також є безпідставним, оскільки з наданих матеріалів провадження вбачається, що в ньому наявні витяги з ЄРДР від 13.07.2018 року (а.п. 9) та 07.02.2019 року (а.п. 22), за якими внесено відомості за ч.2 ст.186 КК України за фактами того, що ОСОБА_8 шляхом ривка, відкрито заволодів майном ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Також обвинувальні акти в кримінальних провадженнях № 0001360, № 0000212 містять обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України.
Таким чином, порушень органами досудового розслідування вимог ст.ст. 214, 283 КПК України, на що посилається сторона захисту, не вбачається.
Окрім того, доводи захисника про те, що під час судового провадження встановлено обставини, які, відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є підставою для ухвалення виправдувального вироку, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а тому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що суд не вирішує наперед питання, які підлягають вирішенню в нарадчій кімнаті при винесенні вироку. При цьому, слід зазначити, що встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4