ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/667/20 Справа № 182/4806/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001451, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, українця, громадянина України, інваліда ІІ групи, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без фактично визначеного місця проживання, останній раз судимого:
- 06 жовтня 2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 258-4, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 січня 2020 року з призначенням обвинуваченому ОСОБА_5 розміру застави у сумі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що 40140 (сорок тисяч сто сорок) гривень для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Суд першої інстанції враховував наявність таких ризиків, як можливість продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , є раніше судимою особою за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин з корисливих мотивів, в період іспитового строку, стосовно близького родича. Також судом встановлена обґрунтована наявність ризику того, що ОСОБА_5 може в подальшому переховуватися від суду.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В обґрунтування вказує, що не згоден з прокурором про наявність ризику переховування від слідства та ризику впливу на потерпілого. Зазначив, що в розшуку він не перебував та не переховувався від слідства. Потерпілий, це його брат, який позов не заявляв, але хоче, щоб він знаходився в місцях позбавлення волі, щоб в нього не було претензій на нерухомість. Зазначає, що може проживати у м. Нікополь, в будинку милосердя Нове Життя. Також вказав, що він є інвалідом ІІ групи, однак він був позбавлений можливості пройти медкомісію, про продовження інвалідності, оскільки перебував під вартою.
Вислухавши учасників судового провадження, обвинуваченого, який підтримав доводи і вимоги апеляції, прокурора, який заперечував проти апеляції, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин з корисливих мотивів в період іспитового строку, не має законного джерела доходу і фактично не має власного житла, а також наявність ризиків продовження вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду, у зв`язку з чим прийшов до висновку про відсутність підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перевіряючи доводи апеляції, апеляційний суд зважає на те, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, а тому враховуючи характер та тяжкість покарання, інші обставини у їх сукупності, а саме, що обвинувачений неодноразово раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового терміну, не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, не має власного житла, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, відсутність постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, з метою його уникнення від покарання, ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання обвинуваченого на його стан здоров`я та наявність інвалідності, суд вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на його можливість проживання в реабілітаційному центрі у м. Нікополі нічим не обґрунтоване, оскільки матеріали справи не містять відповідних довідок або дозволів на проживання у вказаній установі.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, продовжують існувати визначені судом ризики, і застосування до обвинуваченого жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти цим ризикам, які не зменшилися та існують на даний час, і забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4