ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/436/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0005206 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0005206 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на майно, вилучене 22.01.2020 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування скарги прокурор зазначив, що за результатами проведеного огляду від 22.01.2020 у вказаному приміщенні отримана інформація про протиправну діяльність і була підтверджена. Слідчим було виявлено та вилучено відповідні речі та майно, згідно вказаному списку у протоколі, які свідчать про незаконне вчинення триваючого злочину за ч. 1 ст. 203-2 КК України. Однак осіб, які причетні до скоєння вказаного злочину у вказаному приміщенні не виявлено. Встановити власників або володільців приміщення на час проведення огляду не надалось можливим. Вважає, що судом необґрунтовано вказано відсутність правової підстави як підставу для відмови у клопотанні та не доведення ризиків, оскільки арешт необхідний для запобігання можливості приховування, псування, знищення, перетворення або відчуження майна. Повернення майна може негативно вплинути на встановлення істини по справі і невстановлення всього кола причетних осіб. Для збереження зазначеного майна, для досягнення цілей кримінального провадження, просив накласти арешт на вказане майно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, СО Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005206 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 203-2 ККУкраїни.
23.01.2020 р. слідчий ОСОБА_7 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на виявлені та вилучені 22.01.2020 року під час обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , предмети, а саме: термінал для обробки та продажу лотерейних білетів; принтер торгової марки «НР»; системний блок комп`ютера торгової марки «GRAND»; рекламна продукція торгової мережі лотерейного бізнесу; невикористані лотерейні білети різних торгових операторів; рулони касового паперу для терміналу для роздруківки гральних білетів; документація торгової точки; телевізор торгової марки «SATURN»; лотерейні білети миттєвих лотерей різних торгових лотерейних ігор; результати розіграшів лотерей. В обґрунтування клопотання слідчий зазначила наступне. Як встановлено досудовим розслідуванням, 20.12.2019 року до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від оператора «102» надійшло повідомлення про те, що на території Шевченківського району м.Харкова за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , площа Конституції 9, АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , незаконно працюють зали гральних автоматів.
22.01.2020 року працівниками поліції за адресою АДРЕСА_1 було виявлено приміщення, в якому розповсюджувалися ігрові білети лотерей, в зв`язку з чим на місце події було викликано слідчо-оперативну групу. 22.01.2020 року в період часу з 10.50 год. по 11.30 год. слідчим в присутності понятих був проведений огляд приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду приміщення було виявлено та вилучено: термінал для обробки та продажу лотерейних білетів; принтер торгової марки «НР»; системний блок комп`ютера торгової марки «GRAND»; рекламна продукція торгової мережі лотерейного бізнесу; невикористані лотерейні білети різних торгових операторів; рулони касового паперу для терміналу для роздруківки гральних білетів; документація торгової точки; телевізор торгової марки «SATURN»; лотерейні білети миттєвих лотерей різних торгових лотерейних ігор; результати розіграшів лотерей. Вилучені предмети визнані речовими доказами та знаходяться в Шевченківському ВП ГУНП в Харківській області. Вилучені речі під час огляду місця події зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та необхідні для проведення ряду судових експертиз, а також визнані речовими доказами у даному кримінальному правопорушенні, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з вищевикладеним, для збереження зазначеного майна, вказаного в клопотанні, для запобігання його псування, зникнення, втрати, знищення, приховування, передачі, відчуження слідчий просила накласти арешт на вказане в клопотанні майно.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання слідчого.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області про надання дозволу на огляд приміщення, проведеного слідчим у період часу з 10 години 50 хвилин до 11 години 30 хвилин 22.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: термінал для обробки та продажу лотерейних білетів; принтер торгової марки «НР»; системний блок комп`ютера торгової марки «GRAND»; рекламна продукція торгової мережі лотерейного бізнесу; невикористані лотерейні білети різних торгових операторів; рулони касового паперу для терміналу для роздруківки гральних білетів; документація торгової точки; телевізор торгової марки «SATURN»; лотерейні білети миттєвих лотерей різних торгових лотерейних ігор; результати розіграшів лотерей. Вилучене під час огляду майно є недопустимими доказами і тому не може бути використане в доказуванні по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з чим відсутні підстави для його збереження. З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя прийшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: якщо воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження. У клопотанні не зазначено, яка саме діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних стимуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному ) казино, мала місце в конкретному випадку. Будь-яких осіб, які здійснювали б один або декілька видів діяльності грального бізнесу, в клопотанні не зазначено. Матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні та не містять доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. Не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований, а також процесуальних документів щодо визнання зазначеного майна речовими доказами. Санкція ч. 1 ст. 203-2 КК України не передбачає конфіскації майна, цивільний позов не заявлено. Крім того, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 року слідчому відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на огляд приміщення, проведеного слідчим у період часу з 10 години 50 хвилин до 11 години 30 хвилин 22.01.2020 року за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 62/1, в ході якого було вилучено вказане в клопотанні майно. Отже, майно було вилучено без дотримання вимог КПК України, тому у зв`язку з цим відсутні підстави для його збереження.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді