Справа № 405/3275/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

представника ВП ГУНП

в Кіровоградській області: ОСОБА_10 ,

представника правління з питань

захисту прав дітей

Міської ради м. Кропивницький: ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_12 ,

обвинувачених: ОСОБА_13 , н/л ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003660 від 28.03.2017 року, відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та н/л ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2020 року обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 17.07.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали. Враховуючи, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, з яких є особливо тяжкі злочини, за п.3,12 ч.2 ст.115 КК України передбачене покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, останній може ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності. Зазначила, що ОСОБА_13 після вчинення кримінального правопорушення позбувся знаряддя, яким було вчинено злочин, що вказує на наявність ризику повторно знищити, сховати чи спотворити будь які речі чи документи, що мають істотне значення встановлення обставин кримінального правопорушення. Окрім того, вказала, що обвинувачений не працює, в зв`язку з чим не має сталого джерела доходу, що вказує на наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення. Також, перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілих з метою зміни їх показів на свою користь.

Захисник ОСОБА_5 заперечила щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що обвинувачений ОСОБА_13 майже 3 роки перебуває під вартою, а тому не може працювати та не має сталого доходу. Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», «Калашников проти Росії») тяжкість обвинувачення не може бути сама по собі підставою для тримання особи під вартою. Окрім того, перебуваючи на волі останній не може вплинути на покази потерпілих, оскільки вони вже допитані судом та їх покази ніяким чином не стосуються обставин скоєння злочину. Щодо ризику переховування від суду, вказала, що дані про особу ОСОБА_13 повністю спростовують наявність небезпеки переховування, а саме: обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Бабуся та матір, з якими проживає ОСОБА_13 є пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я. Сам обвинувачений також хворіє хронічними захворюваннями. Окрім того, з 08.07.2010 року по 15.03.2017 року ОСОБА_13 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де позитивно характеризувався та був звільнений після взяття під варту, є учасником бойових дій, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Вважає, що наявність вищезазначених підстав дає можливість застосувати відносно ОСОБА_13 більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт в нічний період доби.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку захисника ОСОБА_5 та вказала, що ризики наведені прокурором є необґрунтовані.

Обвинувачений ОСОБА_13 , підтримав думку захисників.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_6 враховуючи мотивацію сторони захисту підтримав думку захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Обвинувачений н/л ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника.

Інші учасники кримінального провадження не заперечили щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 .

Заслухавши доводи прокурора, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуюється, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_13 розлучений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Покарання, передбачене п.6,12 ч.2 ст.115 КК України визначено як позбавлення волі від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, зокрема, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та ризик впливу на потерпілих не доведені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Стороною захисту вказувалось, що бабуся ОСОБА_15 та матір ОСОБА_16 , з якими проживає ОСОБА_13 є пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я, однак, на підтвердження стану здоров`я надано суду виписку з медичної картки ОСОБА_16 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 21.03.2018 року по 03.04.2018 рік, має третю групу інвалідності; виписку з медичної картки ОСОБА_15 , яка була госпіталізована до лікарні 18.06.2018 року, дата виписки 21.06.2018 року. На підтвердження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_13 стороною захисту надано виписку з історії хвороби, що останній перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні в/ч НОМЕР_2 з 23.06.2009 року з діагнозом лівобічний скаліоз, заключення комп`ютерної томографії від 28.05.2015 року, медичну характеристику останнього за 2009 рік, епікріз за період з 26.10.2009 року по 03.11.2009 року.

Суд зазначає, що наявність медичних довідок про перебування ОСОБА_13 , його бабусі та матері на стаціонарному лікуванні за 2009 рік, 2015 рік, 2018 рік перебування на утриманні малолітньої дитини, наявність позитивної характеристики з місця проходження служби від 2013 року, не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 строком на 60 днів, тобто до 15 серпня 2020 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 15 серпня 2020 року, включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_17