Дата документу 27.02.2020 Справа № 317/3829/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/565/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/3829/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні подання адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі засуджений просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання колонії та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги мотивував тим, що при прийнятті рішення суд враховував характеристики, яким вже понад два роки, та замість розгляду матеріалів подання розглядав матеріали дисциплінарних проваджень в його особовій справі та ставив під сумнів рішення дисциплінарної комісії. Крім того, за весь час перебування в колонії він працював як на виробництві, так і на добровільній безоплатній основі. Також суд не врахував наявність у нього заохочень за працю та сумлінну поведінку, а також те, що він має дитину і цивільну дружину, які чекають на нього.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2012 року за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Адміністрація ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд відмовив в задоволенні даного подання, мотивуючи тим, що виходячи з наявних матеріалів провадження поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, а тому висновки адміністрації колонії про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання, є передчасними.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Зазначених вимог суд першої інстанції під час розгляду подання дотримався.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

За час відбування покарання засуджений мав 8 стягнень. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що за весь час відбування покарання з 2012 року засуджений ОСОБА_7 мав лише 8 заохочень, із них 1 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці та 7 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Проте більшість цих заохочень мали місце у 2018 році та 2019 році, тобто за час, що передував зверненню адміністрації установи з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Відтак доводи засудженого про те, що він сумлінно працював та своїм відношенням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого на протязі усього періоду відбуття покарання, а не лише у певний період часу.

Участь засудженого ОСОБА_7 у суспільному житті відділення, організації виховних заходів, в реалізації програми диференційованого виховного впливу, його прагнення до вдосконалення наявних навичок самі по собі не є достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Отже суд першої, розглядаючи подання адміністрації виправної колонії, з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Крім того, колегія суддів також враховує ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього з 24.09.2011 року по 09.07.2012 року.

До заперечень апеляційної скарги засудженого про те, що суд при прийнятті рішення враховував характеристики, яким вже понад два роки, колегія суддів ставиться критично. Адже при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд має дослідити дані про особу засудженого, які характеризують його протягом усього часу відбування покарання, а не певного проміжку часу.

Посилання засудженого на наявність у нього дитини та цивільної дружини не впливають на вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, оскільки сімейний стан засудженого не свідчить про його виправлення.

Крім того, колегія суддів при прийнятті рішення також враховує, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року про відмову в задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4