Справа № 676/5738/19
Провадження № 1-кп/676/512/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2019 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 за невстановлених в ході досудового розслідування обставин та часу придбав, шляхом привласнення корпус гранати «РГД-5» з маркуванням «183-84Т», уніфікований запал ручних гранат типу «УЗРГМ» з маркуванням на важелі «130-76 УЗРГМ 583», які у своєму конструктивному поєднанні утворюють бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГД-5», яка відноситься до категорії боєприпасів та яка придатна для здійснення вибуху, пластичну вибухову речовину - пластид типу «ПВР-7», вагою 68,0 грамів, яка відноситься до категорії бризантних вибухових речовин нормальної потужності та яка придатна для здійснення вибуху, 21 (двадцять один патрон), які є боєприпасами до нарізної стрілецької вогнепальної зброї - 5,45 мм проміжними патронами з кулями підвищеної пробивної здатності, виробництва «Луганського верстатобудівного заводу», м. Луганськ, Україна (три патрони - 1992, десять патронів - 1993, сім патронів - 2002, один патрон - 2003 року випуску), до автоматів (АКМ-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45x39 мм та (10) десять патронів, які є боєприпасами до нарізної стрілецької вогнепальної зброї - 5,45 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям, до автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45x39 мм, чотири патрони виробництва «Машинобудівного заводу ім. Леніна», м Фрунзе (Бішкек), СРСР, (1982, 1990 року випуску), три патрони виробництва «Барнаульського верстатобудівного заводу», м. Барнаул, СРСР, (1989, 1990 рок виписку), два патрони виробництва «Луганського верстатобудівного заводу», м. Луганськ, СРСР, (1982, 1989 року випуску), один патрон виробництва «Ульяновського машинобудівного заводу», м. Ульянівськ, СРСР, (1981 року виписку), які придатні для стрільби та усвідомлюючи заборону вільного обігу бойових припасів та вибухових речовин, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу, в порушення п. 2, п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, п. 1 Додатку 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», відповідно до якого до видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, серед іншого, віднесено бойові припаси та вибухові речовини, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затверджених наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій та бажаючи їх настання, достовірно розуміючи, що вищезазначені предмети є бойовими припасами та вибуховими речовинами прийняв рішення про незаконне носіння та зберігання їх, з метою використання у власних цілях.
Тоді ж, ОСОБА_4 після придбання вище вказаних бойових припасів та вибухових речовин непомітно для оточуючих, усвідомлюючи, що корпус гранати «РГД-5» та уніфікований запал ручних гранат типу «УЗРГМ» відноситься до категорії боєприпасів, а пластична вибухова речовина - пластид типу «ПВР-7» відноситься до категорії бризантних вибухових речовин нормальної потужності та 31 (тридцять один) патрон, які є боєприпасами до нарізної стрілецької вогнепальної зброї - 5,45 мм та які придатні для стрільби, умисно, не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно, заховав знайдені боєприпаси та вибухові речовини у кишенях свого одягу та у своїй сумці, після чого направився із захованими вищевказаними забороненими предметами до території автовокзалу міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, тим самим вчинив незаконне носіння бойових припасів та вибухових речовин.
За таких обставин ОСОБА_4 здійснив придбання, носіння та зберігання вказаних бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу до 16 год. 42 хв. 15 липня 2019 року, тобто до моменту затримання його працівниками Кам`янець-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на території автовокзалу, який розташовано по вул. Князів Коріатовичів, 19 в місті Кам`янець-Подільський Хмельницької обл., а саме біля виїзду із автовокзалу у сторону вул. Привокзальна.
27.12.2019 року між прокурором Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Відповідно до вказаної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 з урахуванням істотних для даного кримінального провадження обставин дійшли згоди щодо правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені вказаного діяння, висловив свою згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з застосуванням ст. 75 КК України.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам законодавства, оскільки: умови угоди не суперечать вимогам КПК та іншим Законам; слідчими органами правильно дана правова кваліфікація дій обвинуваченого; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; є всі обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди було добровільним; обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за угодою зобов`язання та може нести узгоджене покарання; є всі фактичні підстави для визнання винуватості.
Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
У судовому засіданні, суд з`ясував, що обвинуваченому зрозумілі права та наслідки укладення угоди, обвинувачений безумовно та беззастережно пояснив про повне визнання вини та всіх обставин інкримінованого злочину.
Обвинувачений розумів положення ч.4 ст.474 КПК України, а також усвідомлював наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.
Затверджуючи угоду про визнання винуватості суд виходив з наступного: відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який є тяжким злочином. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з застосуванням ст. 75 КК України із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Погоджене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, обвинувачений погоджується на призначення узгодженого покарання і таке покарання відповідає принципам призначення покарання та вимогам Закону. При призначені покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих обставин у суді не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий на строк 2 (два) роки.
Згідно із ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 15.07.2019 по 18.07.2019 року включно та 07.08.2019 по 28.08.2019 року включно.
Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді цілодобового домашнього арешту 16.09.2019 року припинив свою дію.
Скасувати арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 17.07.2019 року (т. 2 а.с. 83-84).
Речові докази, зазначені в постанові про зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про них від 15.07.2019 року (т.2 а.с.71-72), які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с. 73) повернути ОСОБА_4 ; згідно постанов від 30.07.2019 року, 12.08.2019 року (т. 2 а.с. 144, 176), що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с. 145, 177) знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 7222, 46 (сім тисяч двісті двадцять дві) грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта (т. 2 а.с. 135, 156, 169).
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя