ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/177/20 ЄУНСС: 701/921/17-к Категорія: ч. 1 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді суддів з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000119 від 11.05.2017 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, приватного підприємця,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 9 350 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за те, що він 11 травня 2017 року близько 08 год. 30 хв. в с. Іваньки Маньківського району Черкаської області, в той час коли на площі проходила ринкова торгівля, під час декламування власної думки щодо об`єднання громад на території України, використовуючи гучномовець прийшов на узбіччя вулиці Ігоря Щербини, навпроти адміністративної будівлі сільської ради, де, перебуваючи в громадському місці, ігноруючи елементарними нормами та правилами поведінки, моралі, та добропристойності існуючих в суспільстві, незважаючи на похилий вік ОСОБА_9 , 1936 р. н., яка намагалась з`ясувати в останнього хто саме дозволив йому проведення мітингу, так як все повинно бути згідно дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті, грубо порушуючи громадський порядок, що проявилося в зневажливому ставленні до оточуючих, став виражатись в адресу ОСОБА_9 нецензурними словами, при цьому усвідомлюючи свої протиправні дії та діючи з прямим умислом, проявивши особливу зухвалість, яка виразилась у завданні ОСОБА_9 одного удару ногою в область живота, після чого на неодноразові зауваження місцевих жителів, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , припинити протиправні дії не реагував, а навпаки знову таки використовуючи гучномовець, став ображати останніх нецензурними словами та при їх спробі, відвести ОСОБА_9 , став чинити їм фізичний опір, що виразилося у нанесенні удару ногою по нозі ОСОБА_10 , та обливанням водою і хапанням руками за одяг ОСОБА_11 , доки на місце події не прибули працівники поліції і дане правопорушення було припинено. Внаслідок чого ОСОБА_8 , своїми умисними діями грубо порушив громадський порядок та звичайний спокій громадян.

Судом першої інстанції виключено з формулювання пред`явленого ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення посилання на те, що він вчинив хуліганство, тобто дії передбачені ч. 1 ст. 296 КК України, проводячи мітинг та не маючи відповідного дозволу на його проведення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 07.10.2019 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України закрити на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того просить змінити кваліфікацію кримінального правопорушення на ст. 340 КК України з метою притягнення до відповідальності групи осіб на чолі з Іваньківським сільським головою ОСОБА_12 .

Будучи категорично не згодним з судовим рішенням, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, стверджує, що судом, в порушення процесуального закону, не було встановлено і не затверджено порядок та обсяг дослідження доказів під час судового слідства кримінального провадження, що унеможливило подальший об`єктивний розгляд пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення.

Вказує, що суд необґрунтовано заперечив найсуттєвішу обставину, яка виключає подію вчинення кримінального правопорушення, тобто його мету перебування в центрі села, що доведена доказами проведення санкціонованого мітингу на підтримку державної територіальної реформи шляхом створення ОТГ. Судом не звернуто увагу на те, що саме йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що зафіксовані висновком експертизи. Також судом проігнорована наявність кримінального провадження № 0000124, де він являється потерпілим за обставин, встановлених обвинувальним вироком суду та дані досудової доповіді органу пробації про упередженість та особисту неприязнь сільського голови ОСОБА_12 до нього.

Крім того зазначає, що в ході судового розгляду не усунуті розбіжності між показаннями потерпілих та свідків, а сам статус потерпілих не відповідає положенням ст. 55 КПК України, оскільки їм не завдано ні моральної, а ні матеріальної шкоди.

На думку апелянта судом не прийнято до уваги: показання свідка ОСОБА_13 , який під присягою засвідчив факт змови потерпілих з сільським головою ОСОБА_12 ; його позитивні характеристики по місцю проживання та служби; його клопотання про неможливість прийняття як доказів показань потерпілих, протоколів слідчих експериментів і речового доказу відеозапису слідчого експерименту.

Також вказує, що судом було порушено: право на захист шляхом зміни порядку допиту обвинуваченого; змагальність сторін шляхом взяття до уваги суперечливих доказів; порушено презумпцію невинуватості та не забезпечено право на оскарження неіснуючих усних судових ухвал і на безпосереднє дослідження доказів сторони захисту.

Стверджує про безпідставне не закриття судом першої інстанції кримінального провадження щодо нього за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК України та не застосування положень ст. 340 КК України щодо його кривдників, організованих посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Крім того звертає увагу на невідповідність даних, занесених в журнал судового засідання, тим обставинам, що в дійсності відбувалися в ході судового розгляду.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 404 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з підстав наведених в апеляційній скарзі; прокурора про законність, обґрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не належить.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Зокрема, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд надав у вироку, які узгоджуються між собою, і є обґрунтованими.

В ході допиту судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначив, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що 30.03.2017 відбулися загальні збори мешканців с. Іваньки щодо створення ОТГ. Дані збори були зірвані головою села ОСОБА_12 , яка порушила процедуру їх ведення. 11.05.2017 він вийшов в четвер, в базарний день, в центр с. Іваньки Маньківського району Черкаської області і, ставши на півметровий парапет обабіч тротуару, навпроти приміщення сільської ради, зачитував коротку інформацію з листівки через гучномовець. Поки він читав текст біля нього скупчилась група осіб, зокрема: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , подружжя ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Група осіб без попередження почала проявляти щодо нього агресивну риторику, задаючи питання про дозвіл на виступ та докоряючи, що голова села на те і є щоб приймати рішення стосовно ОТГ. В цей час в напрямку приміщення сільської ради йшла голова села ОСОБА_12 , до якої звернулась група осіб з вимогою викликати поліцію для припинення його виступу. ОСОБА_12 відмовила у виклику поліції і, підбурюючи натовп до фізичної агресії проти нього, зазначила, що вони як громада повинні втихомирити його. Після даних слів натовп кинувся на нього, а саме: ОСОБА_9 висмикнула у нього з рук листівку, ОСОБА_11 і ОСОБА_10 стягували його з парапету, ОСОБА_16 розмахуючи чимось в руці била по чому могла дістати, подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_18 викрикували щодо нього погрози, а ОСОБА_17 , вириваючи листівку з рук кусалась. Аби уникнути реальної фізичної розправи, оточений більше десятка агресивно налаштованих і збурених головою села ОСОБА_12 , людей, він змушений був зістрибнути з парапета на клумбу і тікати в бік приміщення сільської ради. Він вибіг з клумби на тротуар і отямився лише коли лежав на асфальті в оточенні вказаних осіб на чолі з ОСОБА_12 , яка викрикнула, щоб його не трогали бо вже їде поліція.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , його винуватість у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за обставин, встановлених судом першої інстанції, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними суду першої інстанції про те, що 11.05.2017 близько 08 год. 30 хв. прийшовши на базар вона побачила ОСОБА_8 , який стояв на постаменті з гучномовцем в одній руці, а в іншій тримав папірець, з якого читав текст, який містив образливі слова на адресу голови села ОСОБА_12 . ОСОБА_8 закликав громаду збунтуватися і заявити недовіру голові села ОСОБА_12 . Вона підійшла до ОСОБА_8 , без будь-якого насильства взяла з його рук аркуш паперу, з якого останній зачитував промову та запропонувала висловити думку своїми словами, зауваживши, що читати кожен вміє. ОСОБА_8 стояв на висоті, на кам`яному бордюрі і після того, як вона забрала в нього аркуш паперу, вдарив ногою їй в живіт, від чого вона аж перевернулась, а потім почав її обзивати непристойними словами. В цей час підбіг ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також інші односельці, які почали кричати, а ОСОБА_8 почав тікати.

Показаннями допитаного судом потерпілого ОСОБА_10 про те, що 11.05.2017 у гучномовець він почув голос ОСОБА_8 . Він підійшов до останнього і зробив зауваження, щоб він не кричав нецензурні слова на весь базар. Потім він хотів забрати у ОСОБА_8 аркуш паперу з якого останній читав промову, але він поставив йому кулак до носа зі словами:"Ось тобі папірець". В цей час присутні люди почали кричати і ОСОБА_8 його відпустив, а потім став відступати та впав з кам`яного бордюру. Після чого ОСОБА_8 підвівся і вдарив ногою в його ногу, а потім схопив за лацкани піджака, почав трусити і вдарив в груди кулаком. В цей час підбігла голова села ОСОБА_12 , яка запитала у ОСОБА_8 , що він таке робить. Також додав, що ОСОБА_8 обливав водою з пляшки людей, які стояли поруч. Згодом викликали працівників поліції.

Згідно показань допитаної судом свідка ОСОБА_12 про те, що зранку 11.05.2017 вона була на території площі і чула, як ОСОБА_8 у гучномовець щось кричав. Біля місця події вона не зупинялась і ні з ким не говорила, а коли дійшла майже до дверей сільської ради, вона почула, як ОСОБА_8 в гучномовець кричить: «Дякую голові села, ОСОБА_12 , що захистила його від оцих навіжених». Підходячи ближче до людей та ОСОБА_8 вона запитала у нього про те, хто йому дозволив ображати людей. На вказані слова ОСОБА_8 засміявся, взяв 0,5 л. пляшку з прозорою рідиною, набрав її в рот і почав оббризкувати людей. Першими стояли ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які зробили зауваження ОСОБА_8 з приводу його дій, але останній обернувся до них, і не розрахувавши сили, зачепився за щось, та упав на землю. Потім він підвівся, почав розмахувати ногами, схватив ОСОБА_10 за лацкани піджака і почав тягнути. Вона поставила руки вперед і сказала, щоб він відпустив ОСОБА_10 і не бив, на що ОСОБА_8 махнувши ногою іще раз вдарив його. Також кулаком правої руки ОСОБА_8 бив в груди ОСОБА_10 . Вона просила людей, щоб вони не чіпали ОСОБА_8 , бо це буде спровокований конфлікт. ОСОБА_8 ніхто не бив.

Показаннями допитаної судом свідка ОСОБА_14 про те, що 11.05.2017 вона почула крики в гучномовець зі сторони сільської ради. Підійшовши ближче побачила ОСОБА_8 , який стояв на постаменті. Бачила, що до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_10 і запитав, чого він кричить. Потім ОСОБА_8 оступився і впав з кам`яного бордюру. Після чого ОСОБА_8 схопив ОСОБА_10 за піджак, почав трясти і вдарив кулаком в груди. В цей час підбігла голова села ОСОБА_12 яка запитала у ОСОБА_8 , що останній робить і сказала відпустити ОСОБА_10 . Вона також бачила як ОСОБА_8 набрав якусь рідину з пляшки в рот і оббризкував всіх оточуючих. На зауваження присутніх ОСОБА_8 не реагував.

Відповідно до показань допитаної судом свідка ОСОБА_19 про те, що 11.05.2017, коли вона прийшла на базар, почула і побачила, як ОСОБА_8 стоїть на кам`яному виступі і кричить в гучномовець. ОСОБА_9 , а потім і голова села ОСОБА_12 запитали у ОСОБА_8 , що він хоче. ОСОБА_8 набрав повен рот води з пляшки і цією водою почав оббризкувати людей, а потім вдарив ногою в живіт ОСОБА_9 . В цей час підбіг ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також інші односельці і почали кричати, а ОСОБА_8 почав тікати, зачепився за бордюр і впав. Коли він підвівся, він схопив ОСОБА_10 за піджак за барки, але підбіг ОСОБА_20 та ОСОБА_12 і завадили ОСОБА_8 далі бити ОСОБА_10 . Також зазначила, що під час цієї події ОСОБА_8 нецензурно ображав всіх присутніх.

Відповідно до показань допитаної судом свідка ОСОБА_21 про те, що 11.05.2017 близько 8 год. 30 хв. вона бачила як ОСОБА_8 , стоячи на кам`яному постаменті, поливав водою з пляшки людей. Потім ОСОБА_8 сам впав на коліна і підвівшись, схопив ОСОБА_10 рукою за груди, а кулак іншої руки наблизив до обличчя. Ударив він його чи ні вона не знає, однак бачила, що ОСОБА_10 присів. В цей час голова села ОСОБА_12 підійшла до ОСОБА_10 , положила йому руки на груди, і запитала у ОСОБА_8 , що він робить. В цей час підійшов ОСОБА_11 , до якого ОСОБА_8 теж простягав руки, потім махнув ногою, але чи вдарив, не бачила. Також вона бачила жінку, яку, як сказали, ОСОБА_22 вдарив ногою в живіт

Крім того винуватість ОСОБА_8 підтверджується безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі даними:

- витягу з єдиного реєстру досудового розслідування, відповідно до якого за заявою ОСОБА_9 11.05.2017 внесено відповідні відомості за № 0000119 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 296 КК України;

- протоколу слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_9 від 04.07.2017 з фототаблицями до нього, за змістом якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 відтворила події, що мали місце 11.05.2017 о 8 год. 30 хв., а саме як ОСОБА_8 наніс їй удар ногою в живіт;

- протоколу слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_10 від 04.07.2017 з фототаблицями до нього, за змістом якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 відтворив події, що мали місце 11.05.2017 о 8 год. 30 хв., а саме як ОСОБА_8 наніс йому удар ногою в ногу та обливав водою;

- протоколу слідчого експерименту з участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 18.07.2017, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 відтворила як ОСОБА_8 наніс їй удар ногою в живіт та ображав її, присутніх, та органи місцевого самоврядування нецензурними словами, що також підтвердив і потерпілий ОСОБА_10 .

Судом також переглянуто відеозапис слідчого експерименту від 18.07.2017, з якого вбачається, що під час слідчого експерименту потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відтворили події, що мали місце 11.05.2017 о 8 год. 30 хв. за їх участю та участю ОСОБА_8 .

Наведені вище докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що інкримінованого правопорушення він не вчиняв.

На думку колегії суддів, зазначені твердження обвинуваченого ОСОБА_8 об`єктивно не підтверджені та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, а тому розцінюються як намагання обрати такий спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене і перекладення провини на інших осіб.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_19 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні суду першої інстанції є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою, а також з протоколами слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 , з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними, та достовірними, і викривають злочинні дії обвинуваченого щодо вчинення хуліганських дій, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання неналежним доказом невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 показань свідка ОСОБА_13 , колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки він самої події не бачив, а лише бачив 11.05.2017 натовп людей та голову сільської ради ОСОБА_12 .

Доводи ОСОБА_8 про те, що в його діях відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_8 був незгодний з позицією, в тому числі сільського голови ОСОБА_12 , щодо створення ОТГ. Перебуваючи в громадському місці ОСОБА_8 декламував власну думку щодо об`єднання громад за допомогою гучномовця. У подальшому, ігноруючи норми та правила поведінки, моралі, та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, що проявилося в зневажливому ставленні до оточуючих, ОСОБА_8 став виражатись в адресу ОСОБА_9 , яка намагалась з`ясувати хто саме дозволив йому проведення мітингу, нецензурними словами, а в подальшому, проявивши особливу зухвалість, завдав останній удар ногою в область живота. На зауваження потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо припинення протиправних дій ОСОБА_8 не реагував, використовуючи гучномовець, став ображати їх нецензурними словами та чинити їм фізичний опір, що виразилося у нанесенні удару ногою по нозі ОСОБА_10 , та обливанням водою і хапанням руками за одяг ОСОБА_11 .

Наведені та встановлені судом першої інстанції обставини достеменно вказують на те, що ОСОБА_8 такими своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

Доводи ОСОБА_8 про те, що в ході подій, що мали місце 11.05.2017 йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що зафіксовані висновком експертизи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з досліджених матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_8 будь-ким заподіювались тілесні ушкодження, натомість є дані про те, що останній падав з постаменту без сторонньої допомоги, на чому наполягали потерпілі та очевидці події.

Упередженість та особиста неприязнь сільського голови ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , на чому наполягає останній, будь-яким чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого. У колегії суддів також відсутні підстави вважати показання ОСОБА_12 , допитаної в якості свідка про обставини події, недостовірними, а останню зацікавленою в провадженні особою, оскільки її показання цілком узгоджуються з показаннями потерпілих та свідків.

Колегія суддів також цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про виключення з пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення посилання на вчинення ОСОБА_8 хуліганства під час мітингу, не маючи відповідного дозволу на його проведення, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що декламування обвинуваченим власної думки щодо об`єднання громад за обставин наведених у вироку не охоплюється поняттям мітингу під яким розуміються публічні збори для обговорення актуальних суспільних, політичних проблем, спрямованих до безпосередньої політичної дії.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, в тому числі показання потерпілих, протоколи слідчих експериментів та відеозапис слідчого експерименту, не відповідають ст.ст. 85 та 86 КК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Щодо посилань апелянта на зміну кваліфікацію кримінального правопорушення на ст. 340 КК України з метою притягнення до відповідальності групи осіб на чолі з Іваньківським сільським головою ОСОБА_12 , колегія суддів звертає увагу на те, що з огляду на положення ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Не вказує на відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення і наявність кримінального провадження № 0000124, де він являється потерпілим за обставин, встановлених обвинувальним вироком суду, оскільки зібрані в даному кримінальному провадженні докази свідчать про те, що він вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Не узгоджуються з положеннями КПК України і сумніви ОСОБА_8 щодо статусу потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. При цьому не пред`явлення потерпілими цивільного позову про відшкодування заподіяної шкоди в кримінальному провадженні, що є правом потерпілого, а не обов`язком, не свідчить на те, що кримінальним правопорушенням шкоди не заявлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, які б слугували підставами для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Посилання обвинуваченого на те, що в порушення процесуального закону, судом не було встановлено і не затверджено порядок та обсяг дослідження доказів під час судового слідства кримінального провадження, не узгоджується з матеріалами кримінального провадження. Зокрема, в судовому засіданні 23.05.2019 судом визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та встановлено порядок їх дослідження, тобто в повному обсязі дотримано вимоги ст. 349 КПК України.

Колегія суддів не вважає порушенням права на оскарження судового рішення, постановлення судом першої інстанції ухвал на місці, без виходу до нарадчої кімнати, зафіксованих в журналах судових засідань, оскільки з огляду на положення ч. 2 ст. 392 КПК України, оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, окремому оскарженню не підлягають, а заперечення щодо таких ухвал включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України. В праві на апеляційне оскарження вироку Маньківського районного суду Черкаської області від 07.10.2019 ОСОБА_8 позбавлений або обмежений не був.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з тих міркувань, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. З огляду на наведене, суд при призначенні покарання повинен, на виконання положень ст. 65 КК України, врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який за класифікацією злочинів, передбаченою ст. 12 КПК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставини, що його обтяжує вчинення злочину щодо особи похилого віку, і обгрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді штрафу.

За наведених обставин, на момент ухвалення вироку, районний суд прийшов до вірного висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 при призначенні визначеного судом покарання, яке колегія суддів визнає таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, тобто справедливим, відповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути додатково визнані такими, в ході апеляційного розгляду не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі даних, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Санкцією ч. 1 ст. 296 КК України визначено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі та відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження суд убачає, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, тобто з 11.05.2017 і до часу розгляду провадження в апеляційному суді, тобто до 27.05.2020 минуло більше трьох років.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Оскільки на момент розгляду апеляційних вимог по суті закінчилися строки давності, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, залишити без змін.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :