Провадження №1-кп/523/368/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підсудного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000836 від 10.05.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 01.11.2018 року Київським районним судом м.Одеси за ч.ч.1, 2 ст.289, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
27 квітня 2018 року, приблизно о 03:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік від будинку №20 по вул.Балківській в м.Одесі та побачивши припаркований біля будинку належний потерпілому ОСОБА_6 автомобіль марки «BMW 320» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер литовської реєстрації НОМЕР_1 , вартістю 26000 гривень, діючи умисно й повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом для власної поїздки, шляхом підбору ключа проник до автомобіля й запустивши двигун, вказаний підсудний незаконно заволодів означеним автомобілем та керуючи ним, залишив місце злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином зазначеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час й місце судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив та з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового провадження та з урахуванням позиції сторін провадження, вирішив судовий розгляд зазначеного провадження провести за відсутності вказаного потерпілого.

Підсудний ОСОБА_5 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому та викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини інкримінованого злочину.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому з`ясовувавши, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що дії підсудного ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України.

Так, з огляду на ч.2 ст.289 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне заволодіння транспортним засобом, зокрема вчиненого повторно, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до п.п.1, 2 примітки до ст.289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, а під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

При встановленні кваліфікуючої ознаки повторності в діях підсудного ОСОБА_5 , суд, незважаючи на обставини попереднього засудження останнього за вироком Київського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року за ч.ч.1,2 ст.289, ст.70 КК України за відповідними епізодами, виходить з викладеної у відомостях МВС України інформації щодо притягнення зазначеної особи до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.289 КК України у кримінальних провадженнях, розпочатих ще у 2017 році та які перебувають на розгляді в суді, а також приписів абзацу 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», за якими для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинений злочин та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що скоєне ним діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, а також судом враховується стан здоров`я підсудного та характеризуючі його особу дані на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» не перебуває, має місце реєстрації та проживання в м.Одесі, позитивно характеризувався за місцем попереднього тимчасового проживання, але є засудженим за аналогічні злочини й в теперішній час відбуває покарання за вироком Київського районного суду м.Одеси та на розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходяться декілька кримінальних проваджень щодо притягнення його до кримінальної відповідальності (зокрема та згідно відомостей МВС України, за аналогічні, але не виключно, злочини, що мали місце у 2017-2018 роках), неодружений та офіційно не працевлаштований, сукупність чого свідчить про схильність підсудного до вчинення протиправних діянь та небажання встати на шлях виправлення, що обумовлює неможливість його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, внаслідок чого виявилось можливим повернення викраденого транспортного засобу потерпілому, а обставин, що обтяжують покарання зазначеної особи, протягом розгляду судом кримінального провадження не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованого підсудному ОСОБА_5 злочину, його тяжкість та наслідки, спрямованість умислу й характеризуючі особу останнього дані, які обумовлюють неможливість виправлення без ізоляції від суспільства, а також пом`якшуючи та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65, санкції ч.2 ст.289 КК України доходить висновку про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, але без призначення додаткового альтернативного покарання у виді конфіскації майна та із застосуванням положень ч.4 ст.70 цього ж Кодексу, з призначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Київського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року.

Приймаючи рішення про незастосування до підсудного ОСОБА_5 додаткового альтернативного покарання у виді конфіскації майна, суд виходить з сформульованого й викладеного у обвинувальному акті обвинувачення та із сукупності наведених вище і встановлених в судовому засіданні обставин, керуючись при цьому правовими позиціями Верховного Суду України (постанови: від 04.04.2011 року в справі №1к-11, від 12.09.2011 року в справі №5-15кс11), а також висновками Верховного Суду (постанова від 20.02.2018 року в справі № 154/2423/16 (провадження № 51-54км18), які унеможливлюють призначення такого додаткового покарання, як конфіскація майна, у випадку не доведення стороною обвинувачення корисливого умислу особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_5 до строку призначеного йому покарання за цим вироком, суд ураховує висновки суду за наведеним вироком Київського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року (справа №520/6913/18, провадж.№1-кп/520/883/18), який набрав законної сили 03.12.2018 року.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Київського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, без конфіскації майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України, строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного затримання за вироком Київського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року, тобто з 04.05.2018 року.

В порядку ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки «BMW 320» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер литовської реєстрації НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , під розписку, - слід вважати повернутим за належністю вказаній особі.

На підставі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 1144 гривень, за проведення експертних досліджень, - стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , а також направити для виконання до «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1