ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1840/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, офіційно не працевлаштований, судимий 13.09.2017 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 ,
засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до новопризначеного покарання не відбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2017 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі в кримінально виправній установі.
Цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи судимим 13.09.2017 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, маючи не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість, під час випробувального строку знову вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.
22.11.2018 приблизно о 00год. 25хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 .
Знаходячись за вищевказаною адресою ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через незаперті двері хвіртки таємно проник на територію вищевказаного домоволодіння та викрав з двору домоволодіння металеву шафу, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3309/18 від 28.11.2018 - 888 грн. 30коп., що належить ОСОБА_8 .
Після чого, ОСОБА_7 поклав вищевказану металеву шафу на землю у горизонтальне положення та руками виштовхав її через вхідні двері хвіртки за територію домоволодіння.
Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_8 , ОСОБА_7 намагався покинути місце вчинення злочину, виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 одразу ж був затриманий сторонніми особами на місці вчинення злочину.
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, вказує, що з вироком суду першої інстанції не згоден, оскільки вважає його занадто суворим. Просить суд апеляційної інстанції пом`якшити йому призначене покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив пом`якшити призначене покарання, вислухавши позицію прокурора, який заперечував проти скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено та кваліфікація його дій у апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, а саме в частині правильності призначення покарання.

Відповідно до положень ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В оскаржуваному вироку вказано, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_7 , згідно яких останній має середню освіту, одружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено.

Таким чином, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі та згідно з ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані про тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого та призначив явно несправедливе покарання через його суворість.

Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У відповідності до ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд недостатньо врахував, що обвинувачений працював, мав соціальні зв`язки, вчинив незакінчений злочин (замах), викрадене майно повернуто потерпілому, який претензій матеріального та морального характеру не має.
За таких обставин апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо пом`якшення покарання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У зв`язку з наведеними обставинами, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, вирок районного суду підлягає зміні, а призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України покарання пом`якшенню до мінімальної межі санкції статті обвинувачення та призначенням остаточного покарання згідно вимог ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до даного покарання невідбутої частини покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2017, у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, що відповідатиме вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; буде спів мірним скоєному кримінальному правопорушенню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу задовольнити, вирок Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавленні волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до новопризначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2017 року, - 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді