Ухвала
Іменем України
26 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 204/3107/19
провадження № 51-755 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року,
встановив:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року
ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобі, без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, через суворість. При цьому посилається на те, що судами при призначенні покарання не взято до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у скоєнні злочинів визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, має хронічну тяжку хворобу (хвороба «Крона»), яка потребує постійного лікування, є переселенцем з Луганської області, має постійне місце проживання, навчався у ДНУ ім. Гончара, планує працевлаштування після закінчення навчання.
Враховуючи наведене, захисник просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанції та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як випливає з наданих до суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_5 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення та дані про його особу.

Судом також враховано обставиною, що пом?якшує покарання, визнання ОСОБА_5 своєї вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд врахував обставини вчинення злочину та кількість вилученого наркотичного засобу, спосіб його фасування та зберігання.

Таким чином, підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість, а також підстав для зміни призначеного судом остаточного покарання, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.
Крім того, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5 та його захисника, у якій порушувалось питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарг, врахував те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, має хронічну тяжку хворобу, є переселенцем з Луганської області, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки. Також, суд врахував обставини вчиненого злочину та кількість вилученого наркотичного засобу у вигляді дев?яти поліетиленових сліп-пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс.
Суд апеляційної інстанції належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його захисника залишив без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3