УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2020 Справа №607/5700/15-к

Провадження №1-кп/607/377/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року), -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 02 квітня 2015 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року). 15 червня 2020 року, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказаний обвинувальний акт переданий головуючому судді на розгляд.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Своє клопотання обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки у ньому викладенні обставини кримінального правопорушення, які прокурор не вважає встановленими, а саме обставини які свідчать про начебто вимагання обвинуваченим неправомірної винагороди у ОСОБА_7 , оскільки прокурор ОСОБА_8 , яким затверджено даний обвинувальний акт та який підтримує державне обвинувачення, не вважає встановленими, що підтверджується його позицією викладеною в тексті апеляційної скарги від 06.01.2016р. №21/14вих16 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року у даному кримінальному провадженні, а саме про відсутність таких обставин, які б вказували на факт вимагання обвинуваченим неправомірної вигоди у ОСОБА_7 . При цьому, зазначеним вище вироком суду обвинуваченого було засуджено саме за ч.1 ст.368 КК України, з чим погодився прокурор у своїй апеляційній скарзі, оскаржуючи даний вирок лише у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, при цьому просивши засудити його за ч.1 ст. 368 КК України, призначивши покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в державних органах строком на 3 роки. Також, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки містить формулюванні обвинувачення яке не відповідає правовій кваліфікації інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в цьому ж обвинувальному акті, а отже сформульоване в ньому обвинувачення є нечітким, неконкретним в силу його незрозумілості, нелогічності та суперечливості тверджень які містяться у ньому щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України, як вимагання неправомірної вигоди. Як вбачається із сформульованого обвинувачення, неправомірна вигода нібито отримана обвинуваченим в інтересах особи яка її надала. Тобто в даному випадку вбачається що особа, яка начебто надала, неправомірну вигоду своїми діями прагнула таким чином обійти вимоги законодавства з метою задоволення своїх інтересів. А отже, словосполучення «за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду» та словосполучення «поєднаної з вимаганням такої неправомірної вигоди» в сформульованому обвинувачені є взаємовиключними твердженнями - кваліфікуючими ознаками визначеними ст.368 КК України, оскільки наявність одного виключає наявність другого.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , просять повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого. Пояснив, що в клопотанні ОСОБА_4 не навів такої невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, яка б перешкоджала його судовому розгляду, в зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні клопотання та призначити судовий розгляд, оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року) відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті, власне фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

Суд вважає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 не наведено такої невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року вимогам КПК України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Також, такої невідповідності судом не встановлено під час підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту, у цьому кримінальному провадженні, прокурору слід відмовити.

Таким чином, суд, вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року) підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України немає, підстав для повернення обвинувального акту, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України немає.

З урахуванням думки учасників підготовчого судового засідання, суд вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Крім цього, у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав скаргу на постанову прокурора Тернопільської області ОСОБА_9 від 04 лютого 2020 року про визначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні, яку мотивує тим, що вказана постанова є невмотивованою, необґрунтованою, незаконною, та такою яка не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, оскільки, згідно інформації Генеральної прокуратури України, яка є держателем ЄРДР, №27/1- 766вих-18 від 06.12.2018 року та належно завірених додатків до неї, група прокурорів під час проведення та закінчення даного досудового розслідування не створювалась. Прокурором у цьому кримінальному провадженні був ОСОБА_8 . Постановою про визначення (зміну) групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, яка винесена прокурором Тернопільської області ОСОБА_10 04 лютого 2020 року, вже після закінчення досудового розслідування і спрямування обвинувального акту до суду, визначено додатково до вже раніше визначеного під час досудового розслідування процесуального керівника у даному кримінальному провадженні, яким був і є на даний час прокурор прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 , нового прокурора цієї ж прокуратури ОСОБА_3 . Підставою для включення прокурора ОСОБА_3 до групи прокурорів у оскаржуваній постанові зазначено кадрові та структурні зміни в структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області. При цьому, що в оскаржуваній постанові не зазначено яким чином, такі кадрові та структурні зміни в структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області вплинули на необхідність включення прокурора ОСОБА_3 до створеної групи прокурорів, і яка/які конкретно підстава/підстави існувала/існували для цього, згідно ст.37 КПК України, на яку у зазначеній постанові посилаються прокурор Тернопільської області ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що постанова прокурора Тернопільської області ОСОБА_9 від 04 лютого 2020 року про визначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні №000012 від 31 січня 2015 року є невмотивованою, необґрунтованою та незаконною в зв`язку з відсутністю підстав, визначених ст.37 КПК України, для такої зміни, а також невідповідністю даної постанови вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 та просять її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення скарги, вважає постанову законною та обґрунтованою, винесеною в межах наданих прокурору Тернопільської області повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 37 КПК України, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Отже, постанова прокурора Тернопільської області ОСОБА_9 від 04 лютого 2020 року про визначення (зміну) групи прокурів у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року винесена у відповідності до Закону, відповідає вимогам ст. 110 КПК України, у зв`язку з чим, у задоволення скарги обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити.

Також, суд зважає, що згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №273/1053/17), положення ч.2 ст.303 КПК України, на які посилається обвинувачений, не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України (зокрема, на це указує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил ст.ст. 314-316 КПК України). Рішення, які має право прийняти суд під час підготовчого судового засідання, передбачені ч.3 ст.314 КПК України, а статтею 315 КПК України визначені ті питання, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду. Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні, подав клопотання про витребування документів, які стали підставою для проведення у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: витребувати з Тернопільського апеляційного суду ухвалу слідчого судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11 №01/225т від 02 лютого 2015 року, якою надано дозвіл на проведення відносно ОСОБА_4 негласної слідчої розшукової дії аудіо-, відеоконтролю; клопотання прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 від 02 лютого 2015 року про надання дозволу на проведення відносно ОСОБА_4 негласної (розшукової) слідчої дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному проваджені №0000012 від 31 січня 2015року, який додавався до клопотання прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 від 02 лютого 2015 року, про надання дозволу на проведення відносно ОСОБА_4 негласної (розшукової) слідчої дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи; довідку про автоматичний розподіл справ між суддями, яким визначено слідчого суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11 , для розгляду ним клопотання прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 від 02 лютого 2015 року, про надання дозволу на проведення відносно ОСОБА_4 , негласної (розшукової) слідчої дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи.

Зазначене клопотання він обґрунтовує тим, що прокурором ОСОБА_8 лише під час проведення апеляційного судового розгляду його апеляційної скарги на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.12.2015 року, а саме 09.06.2016 року, тобто більше ніж через рік після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000012 від 31 січня 2015 року надано суду документ, який за оголошенням судом має назву ухвала слідчого судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_11 №01/225т від 02.02.2015 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої розшукової дії аудіо-, відеоконтролю особи - ОСОБА_4 . Зазначена вище ухвала слідчого судді стороні захисту не відкрита в порядку, встановленому ст.290 КПК України та на даний час відсутня в матеріалах судової справи, оскільки за клопотанням процесуального керівника прокурора ОСОБА_8 10.06.2016 року була йому повернута апеляційним судом Тернопільської області, про що свідчить супровідний лист зазначеного апеляційного суду від 10.08. №11-кп/789/60/16 за підписом заступника голови апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_12 . Вказане призводить до порушення права обвинуваченого на захист.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просять його задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки, зазначені у ньому документи не є предметом дослідження під час підготовчого судового засідання.

Порядок проведення негласних слідчих (розшукових) дій регулюється главою 21 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5.1. розділу 5 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, постанова слідчого, прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії та додатки до нього, протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які містять відомості про факт та методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а також відомості, що дають змогу ідентифікувати особу, місце або річ, щодо якої проводиться або планується проведення такої дії, розголошення яких створює загрозу національним інтересам та безпеці, підлягають засекречуванню.

Засекречування таких матеріальних носіїв інформації здійснюється слідчим, прокурором, співробітником уповноваженого оперативного підрозділу, слідчим суддею шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (Розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу грифа секретності (п. 5.2. розділу 5 Інструкції).

Пунктом 5.9. зазначеної вище Інструкції, передбачено, що після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій грифи секретності МНІ щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України.

Стороною захисту не надано жодних доказів, які б вказували на те, що після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні, прокурором приймалося рішення про їх розсекречення, в тому числі документів, які зазначені у клопотанні.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники не надали докази на підтвердження розсекречення документів, які просять витребувати, з метою недопущення розголошення інформації з обмеженим доступом, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити.

Як неодноразово зазначала Велика палата Верховного Суду у своїх постановах, для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою для їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки за змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно НСРД.

Ці документи (процесуальні рішення) є правовою підставою для проведення НСРД з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і мають бути перевірені та враховані судом під час оцінки доказів.

Отже, зазначені у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 документи, є предметом дослідження під час судового розгляду та є доказами сторони обвинувачення, які остання має надати для підтвердження законності проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Також, під час підготовчого судового засідання, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів. Просить надати стороні захисту тимчасовий доступ до речей та документів, що знаходяться в прокуратурі Тернопільської області у кримінальному провадженні №0000012, зокрема надати доступ до: люмінесцентного фломастера, яким нібито помічалися грошові кошти і його нібито зразки без самого цього олівця, досліджувалися експертом, що зазначено у висновку експерта № 2- 102/15 від 05.03.2015 року; аерозольного балончика «Промінь - 1», оскільки його нібито зразки, без самого цього балончика, досліджувалися експертом, що зазначено у висновку експерта № 2- 102/15 від 05.03.2015 року; реєстратора марки PV 500 EVO № FNKM-0360 та картки пам`яті (флеш картки), що використовувалася під час НСРД; диктофона «Москіт», заводський номер НОМЕР_1 та картки пам`яті (флеш картки), що використовувалася під час НСРД; документів щодо ліцензійності та сертифікації реєстратора марки PV 500 EVO № FNKM-0360 та диктофону «Москіт», заводський номер НОМЕР_1 , а також карток пам`яті CD, які використовувалися в ході НСРД. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що сторона обвинувачення спеціально приховала від сторони захисту зазначені речі та документи. Такі будуть використовуватися для захисту необґрунтованого та невмотивовано обвинувачення ОСОБА_4 , як спростування фактів та обставин, що штучно створенні під час кримінального провадження, і котрі є матеріалами кримінального провадження. Лише ці документи можуть підтвердити невинуватість ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 та просять його задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки, стороні захисту надавався доступ, в порядку ст. 290 КПК України, до всіх доказів, якими сторона обвинувачення доводить винуватість ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 КПК України, у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються, серед іншого, підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.

Проте, захисником ОСОБА_6 не доведено, що, зазначені у клопотання речі та документи, знаходяться в прокуратурі Тернопільської області.

Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей та документів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 291, 314, 315-317, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року) прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000012 від 31 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України №1698-VII від 14 жовтня 2014 року) у судовому засіданні в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на 12 год. 00 хв. 13 липня 2020 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні.

У задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 на постанову прокурора Тернопільської області ОСОБА_9 від 04 лютого 2020 року про визначення (зміну) групи прокурів у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про витребування документів, які стали підставою для проведення у кримінальному провадженні №0000012 від 31 січня 2015 року негласних слідчих (розшукових) дій відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей та документів відмовити.

Про час розгляду справи повідомити учасників кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягають. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1