УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась в Солом`янський районний суд м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року накладено арешт на нежитлове приміщення (комору) за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження № 0013117 від 16 листопада 2018 року.

Постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 від 15 квітня 2020 року кримінальне провадження № 0013117 закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодній особі не повідомлено про підозру.

Таким чином, арешт, накладений в межах кримінального провадження № 0013117 від 16 листопада 2018 року, підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати арешт на нежитлове приміщення (комору) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. З клопотання вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність.

Представник Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з вимогами закону його неявка розгляду клопотання не перешкоджає.

Дослідивши матеріали, на які посилається заявник, обґрунтовуючи доводи клопотання, вбачається наступне.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 12 липня 2019 року накладено арешт на нежитлове приміщення (комору) за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_2 .

Арешт накладено в рамках кримінального провадження № 0013117 від 16 листопада 2018 року.

Постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 від 15 квітня 2020 року кримінальне провадження № 0013117 закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодній особі не повідомлено про підозру.

Заявник посилається на те, що у зв`язку з закриттям кримінального провадження № 0013117 арешт підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2-4 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту ч. 3 ст. 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

У зв`язку з закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Затвердження та забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в зазначеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Згідно зі ст. 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Разом з тим, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення зазначених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК України не передбачає.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

У зв`язку з припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Таким чином, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 372/2904/17.

За таких обставин, оскільки кримінальне провадження № 0013117 від 16 листопада 2018 року закрито постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 від 15 квітня 2020 року, тому вирішення питання про скасування арешту майна після закриття кримінального провадження слідчим суддею є неможливим, оскільки таке питання підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 135, 136, 167, 278, 170-173, 174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна.

Ухвала оскарження не підлягає.

Слідчий суддя: