ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1573/20 Справа № 328/76/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 квітня 2020 року.
Мотивуючи постановлене рішення, суд врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово (7 разів) судимий за скоєння умисних злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який відповідно до обвинувального акту вчинив через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, перебував у розшуку з 23.10.2008 року по 26.05.2010 року у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а також офіційно не працює і відстуні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу, тому суд дійшов висновку про наявність на час розгляду клопотання ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може їм запобігти.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скоротити його строк перебування під вартою до 50 днів і застосувати цілодобовий домашній арешт.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на те, що суд не надав належної оцінки відсутності доказів на підтвердження його переховування від органів досудового розслідування в межах іншого провадження. Поряд із цим, поза увагою суду залишилось також й те, що він має дружину та доньку, працював без офіційного оформлення та проживав за місцем реєстрації. Окрім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що суд необґрунтовано визнав допустимим доказом довідку про його звільнення.
В апеляційному суді ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. До початку судового засідання захисник ОСОБА_7 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, проти якої ОСОБА_6 не заперечував, що не перешкоджає апеляційному розгляду.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи обвинуваченого про незаконність ухвали суду є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України , тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 20 лютого 2020 року в судовому засіданні Великобілозерського районного суду Запорізької області, було розглянуто клопотання прокурора(а.с.33-34) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою. Судом зазначено, про існування на час розгляду клопотання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши особу обвинуваченого який раніше судимий за скоєння умисних злочинів (7 разів), обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який передбачає покарання від 7-10 років позбавлення волі, який відповідно до обвинувального акту вчинив злочин через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, перебував у розшуку в іншому кримінальному провадженні з 23 жовтня 2008 року по 26 травня 2010 року, офіційно не працює.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Стосовно доводів ОСОБА_6 про його характеризуючі дані, то апеляційний суд вважає, що вони не є підставою для зміни запобіжного заходу з урахуванням наявності ризиків встановлених судом першої інстанції.
Також, під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 не було спростовано висновки суду І інстанції про те, що він офіційно не працює та не має постійного щомісячного доходу.
Крім того, апеляційний суд враховує, що на час розгляду апеляційної скарги обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3