Кримінальне провадження № 1 кп/760/750/19
Справа № 760/5194/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, є особою з інвалідністю ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05.11.2018 Глухівським міськрайонним судом Сумської обл. за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

за участю сторін:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 19.10.2012, приблизно о 12 год., перебуваючи по вул. Смоленській, 4 у м. Києві разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , побачили раніше незнайомого ОСОБА_7 , який, йдучи попереду, розмовляв по мобільному телефону і тримав на плечі сумку. Реалізуючи спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 наздогнали ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_4 руками закрив ОСОБА_7 очі, ОСОБА_9 шляхом ривка відкрито викрав з руки ОСОБА_7 мобільний телефон «Самсунг», вартістю 2 500 грн., з флеш карткою, вартістю 100 грн., з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 25 грн., на рахунку якої було 10 грн. ОСОБА_10 з метою подолання опору ОСОБА_7 кулаком руки наніс останньому два удари в обличчя, від чого ОСОБА_7 відчув фізичний біль і втратив рівновагу, після чого відкрито викрав сумку ОСОБА_7 , вартістю 870 грн., зірвавши сумку з плеча потерпілого. Надалі, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 3 505 грн.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і показав, що 19.10.2012 зустрівся із знайомими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , після чого, громадським транспортом доїхали до лікарні «Соціотерапія» по вул. Смоленській у м. Києві. Він і ОСОБА_9 йшли поряд, ОСОБА_10 позаду них. Попереду йшов раніше не знайомий ОСОБА_7 , який розмовляв по мобільному телефону. Раптово ОСОБА_9 побіг в напрямку ОСОБА_7 , однією рукою схопив останнього за шию, другою вихопив з руки ОСОБА_7 мобільний телефон і втік. ОСОБА_10 розпочав бійку з ОСОБА_7 , в ході якої виривав у потерпілого сумку. Обійшовши ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , не зупиняючись, він з місця події втік, оскільки побоювався дій ОСОБА_10 і ОСОБА_9 стосовно себе.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в суді доказами в їх сукупності.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 суду, що 19.10.2012, приблизно о 12 год., перебував в районі КПІ, йшов у сторону Шулявського мосту, розмовляючи по мобільному телефону. Раптово долоні двох рук закрили йому очі, потягнувши голову назад, від чого почав втрачати рівновагу. В цей час інша особа рукою вирвала з його руки мобільний телефон. Відчув, що з його плеча зривають сумку, яку почав утримувати. Руки відпустили його голову, він побачив, що сумку, яку він продовжував утримувати, намагається вирвати раніше незнайомий ОСОБА_10 . Він випустив сумку, ОСОБА_10 кулаками наніс йому декілька ударів в обличчя і почав тікати в одну сторону, піднявши його сумку, а раніше незнайомі ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , які перебували поряд з ним, ОСОБА_11 , втекли в іншу сторону. В цей час до нього підійшли раніше незнайомі хлопці, яким повідомив, що у нього викрали мобільний телефон. Разом з цими хлопцями, в подальшому, затримали ОСОБА_10 і викликали поліцію. ОСОБА_10 зателефонував комусь з двох осіб, які втекли, повідомивши, що мобільний телефон буде знаходитись у кофейні, де, надалі, вони забрали мобільний. В подальшому, був затриманий ОСОБА_9 .

Показаннями свідка ОСОБА_12 суду, що в жовтні 2012 року працював по вул. Смоленській у м. Києві, рухався у службовому автомобілі з водієм і співробітником ОСОБА_13 . Біля школи по вул. Смоленській побачив, як молодого хлопця, яким виявився ОСОБА_7 , тримають троє раніше незнайомих осіб: ОСОБА_4 , перебуваючи позаду ОСОБА_7 , руками тримав голову останнього; ОСОБА_9 утримував ОСОБА_7 за руки; ОСОБА_10 тягнув сумку, яка знаходилась на плечі потерпілого. Зупинившись, вийшли з автомобіля. В цей час ОСОБА_10 , утримуючи сумку потерпілого, побіг в його, ОСОБА_14 , сторону, а двоє інших ( ОСОБА_4 і ОСОБА_9 ) тікали у протилежну сторону. Він почав переслідувати ОСОБА_10 , проте, останній, кинувши сумку потерпілого, втік. Він повернув сумку потерпілому. Після чого, вчотирьох сіли в автомобіль і поїхали у напрямку, в якому втік ОСОБА_10 . Надалі, вони затримали ОСОБА_10 і викликали працівників поліції. ОСОБА_10 зателефонував комусь з двох осіб, які втекли, повідомивши, що мобільний телефон потерпілого знаходиться у кофейні. В подальшому, мобільний телефон потерпілого був вилучений у кофейні і затриманий ОСОБА_9 .

Показаннями свідка ОСОБА_13 суду, що у жовтні 2012 року перебував в автомобілі разом з ОСОБА_12 і водієм ОСОБА_15 . На тротуарі біля школи по вул. Смоленській побачили трьох хлопців, які утримували молодого хлопця. ОСОБА_10 зривав сумку, другий тримав і викручував руки, третій чинив активні дії стосовно потерпілого. Зупинившись, вони вийшли з автомобіля. ОСОБА_10 , зірвавши сумку потерпілого, почав тікати, побачивши їх, кинув сумку і втік. Інші двоє побігли в протилежну сторону. Надалі, одну особу вони затримали, яка повідомила, що мобільний телефон знаходиться у кав`ярні.

В судовому засіданні захисник на підтвердження позиції непричетності обвинуваченого до інкримінованого злочину вказував, що фактичні обставини, викладені у пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні, не відповідають обставинам кримінального правопорушення, за вчинення якого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2013 засуджені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а тому вирок суду від 05.02.2013 не може прийматись до уваги у кримінальному провадженні, яке розглядається судом.

Аналізуючи доводи захисту, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Винуватість ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, встановлена обвинувальним вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2013, який набув законної сили.

Згідно положень ст. 90 КПК України рішення інших судів у питаннях допустимості доказів мають преюдиційне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Отже, не вирок суду, як процесуальне рішення, є доказом у кримінальному провадженні, а докази, якими обґрунтований такий вирок, мають преюдиційне значення для суду в іншому провадженні.

Згідно вироку суду від 05.02.2013 ОСОБА_10 і ОСОБА_9 визнали свою винуватість за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненого групою осіб за попередньою змовою з ОСОБА_16 , про що надали суду показання з визначенням ступеню участю кожного у вчиненому.

Таким чином, суд приймає до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення і показання засуджених, дані суду, наведені у вироку суду від 05.02.2013.

Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до показань свідка захисту ОСОБА_9 , даних суду, в частині, що, хоча він і перебував на місці події разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_10 , проте, самостійно відкрито викрав у потерпілого мобільний телефон і дії інших осіб на місці події йому не відомі.

Крім того, підставою для критичного ставлення суду до показань свідка ОСОБА_9 є дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.12.2012, дослідженого судом, згідно яких ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка разом з ним і ОСОБА_10 19.10.2012, приблизно о 12 год., по вул. Смоленській, 4 у м. Києві вчинили грабіж ОСОБА_7 .

Даючи показання в судовому засіданні, обвинувачений намагався значно зменшити ступінь саме своєї участі у вчиненому, повідомивши суду обставини вчинення грабіжу тільки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , вказуючи, що у попередню змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна, ні з ким не вступав, активних дій стосовно потерпілого не вчиняв, майно останнього не викрадав, визнає свою провину в тому, що не зупинив протиправні дії ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стосовно потерпілого.

Проте, така захисна позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки повністю спростовується показаннями потерпілого і свідків обвинувачення по обставинам злочину, згідно яких обвинувачений і засуджені разом перебували на місці події, спільно вчиняли активні дії стосовно потерпілого, відкрито викравши майно останнього, з місця вчинення злочину зникли.

При цьому, суд враховує, що мобільний телефон потерпілого знаходився у ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_16 втік з місця події.

На переконання суду, показання потерпілого і свідків обвинувачення, як і показання засуджених, викладені у вироку суду від 05.02.2013, є послідовними, такими, що не містять між собою істотних суперечностей.

Наведеними показаннями в сукупності з іншими викладеними у цьому вироку доказами, які суд вважає належними і допустимими, спростовуються доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні захисник вказував, що у кримінальному провадженні закінчились строки давності, встановлені п. 3) ч. 1 ст. 49 КК України, мотивуючи, що вироком суду від 05.02.2013 ОСОБА_9 і ОСОБА_10 призначено покарання у виді 4 років 6 міс., тобто в межах санкції статті кримінального закону, передбаченого за злочини середньої тяжкості.

Проте, такі доводи захисту є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає покарання до 6 років позбавлення волі, що за ступенем тяжкості у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно п. 4) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення тяжкого злочину, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Таким чином, строки давності у даному кримінальному провадженні не минули.

З приводу позиції захисника про порушення в ході досудового розслідування порядку оголошення розшуку обвинуваченого, слід зазначити, що судом досліджені відповідні постанови органу досудового розслідування, порядок і підстави прийняття яких у суду сумніву не викликають.

Постанова органу досудового розслідування про відновлення досудового розслідування від 30.01.2017, хоча і містить описку у році її винесення (2017, замість правильного 2018), проте, з тексту постанови вбачається, що досудове розслідування було зупинено 26.01.2018, а тому фактично було відновлено 30.01.2018, а не 30.01.2017.

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_16 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майно (грабіж), поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому, дані про особу винного, на час вчинення злочину не судимого, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку лікарів психіатра не перебуває, з 06.06.2011 по 22.03.2012 перебував на обліку лікаря нарколога, є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Крім того, суд враховує думку потерпілого щодо покарання для обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За викладеним, суд призначає обвинуваченому покарання, яке вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

За викладеним, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, зарахувавши в строк покарання, відбуте частково за вироком Глухівського міськрайоного суду Сумської обл. від 05.11.2018, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 05.11.2018, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2016 по 21.04.2017 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя: