КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/902/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0007195 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 275 грн.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та стягнуто на його користь з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1 040 грн. 06 коп. та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судом також вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_8 06 вересня 2018 року приблизно о 14 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Твоя Преса», який знаходиться на території гіпермаркету «Ашан», що по вул. С.Сосніних, 17 у м. Києві, наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин.

Так, 06 вересня 2018 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_11 зайшов до приміщення магазину «Твоя Преса», який знаходиться на території гіпермаркету «Ашан», що за адресою: м. Київ, вул. С.Сосніних, 17, де в цей час знаходився раніше йому знайомий ОСОБА_8 , з яким у ОСОБА_11 склалися особисті неприязні стосунки.На ґрунті особистих неприязних стосунків між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 виникла штовханина, під час якої ОСОБА_8 , нічого не пояснюючи та відчуваючи до ОСОБА_11 неприязнь, діючи умисно, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, почав наносити останньому удари правою та лівою рукою, зжатою в кулак в область голови та тулуба, від яких ОСОБА_11 не втримався та впав на підлогу. Після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , коли останній знаходився на підлозі, почав наносити удари правою ногою в область голови та тулуба ОСОБА_11 , в результаті яких завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синців в потиличній ділянці справа, на кінчику та правому крилі носа, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа з переходом на червону кайму та закриту травму грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 , закрити кримінальне провадження та відмовити потерпілому у цивільному позові в повному обсязі.
За доводами захисника суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами. Зокрема, зазначає про те, що предметом дослідження в суді була копія відеозапису, яку зробив потерпілий незрозуміло яким мобільним телефоном у невстановленому місті та в неустановлений час, без протоколу вилучення цієї копії. При цьому у відеозаписі неможливо встановити осіб, які були учасниками події, та він не містить ніяких ідентифікуючих даних щодо місця та часу події.

За твердженням захисника суд першої інстанції залишив поза увагою також ту обставину, що протокол огляду відеозапису складено з порушеннями, бо в ньому фактично відсутня дата його складання та протокол не підписано одним із понятих - ОСОБА_13 .

Безпідставно не звернув суд уваги і на той факт, що проведення слідчого експерименту за реєстром матеріалів досудового розслідування відбулося 07 вересня 2018 року, а за протоколом розпочато 17 вересня 2018 року о 15 годині 02 хвилини та закінчено цього ж дня о 15 годині 08 хвилин, тобто весь слідчий експеримент з оформленням протоколу пройшов за 6 хвилин, що неможливо. При цьому час закінчення слідчого експерименту на відеозапису та в протоколі різниться.

Захисник звертає увагу на те, що до позовної заяви потерпілий долучив виписний епікриз НВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь", в якому міститься інформація щодо перелому у ОСОБА_11 дев`ятого ребра праворуч з незначним зміщенням відломків, що суперечить висновку судово-медичного експерта, який встановив у потерпілого перелом десятого ребра праворуч. При цьому лікарі військового госпіталю встановили факт перелому дев`ятого ребра без ознак часткової/повної консолідації, тобто цей перелом було отримано менше ніж за 14 діб до моменту проведення рентгенологічного дослідження, а саме після 12 вересня 2018 року, отже ніякого перелому десятого ребра немовби отриманого потерпілим 06 вересня 2018 року не існувало, а перелом дев`ятого ребра потерпілий отримав при інших обставинах. Крім того, в матеріалах провадження відсутні медичні документи, які б підтверджували перебування потерпілого на лікарняному у період з 07 по 19 вересня 2018 року, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які спілкувалися з потерпілим 06 вересня 2018 року після події, повідомили, що жодних слідів побиття та скованості рухів у потерпілого не було. Із відеозапису слідчого експерименту також вбачається, що потерпілий має здоровий вигляд, ніяких больових синдромів та скованості рухів у нього немає. Сукупність таких обставин ставить під сумнів правдивість показань потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок між подією, яка відбулася 06 вересня 2018 року та його госпіталізацією 20 вересня 2018 року, потерпілий постійно знаходився на роботі, медичних процедур та обстежень не проходив, отже ніяких тілесних ушкоджень у нього не було.

Захисник зазначає також про те, що показання потерпілого не відповідають дійсності та у нього були підстави обмовляти обвинуваченого, оскільки його колишня дружина ОСОБА_16 є дружиною ОСОБА_8 і з цього приводу потерпілий хотів спричинити шкоду обвинуваченому та спровокувати його на протиправні дії. Підтвердженням цьому є докази сторони захисту, а саме відеозапис протиправної поведінки потерпілого, смс-повідомлення з погрозами, які суд невмотивовано визнав недопустимими та неналежними доказами, відкинувши при цьому показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . Між тим, свідок ОСОБА_15 показав, що потерпілий розпочав обзивати та ображати обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 десь хвилин за десять до самої події, на що звертали увагу інші відвідувачі супермаркету. Свідок ОСОБА_16 та обвинувачений показали, що потерпілий першим розпочав бійку і сам завдав першого удару в шию ОСОБА_8 , що свідчать про те, що обвинувачений намагався уникнути конфлікту, а далі захищався та не мав ніякого умислу нанести потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Захисник стверджує, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони від нападу потерпілого та його дії не утворюють складу кримінального правопорушення, отже обвинувальний вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає захисник недоведеним і цивільний позов потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Цей же вирок також просить змінити в частині рішення щодо стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 25 000 грн. моральної шкоди.
Представник потерпілого вважає, що призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суспільним інтересам та є недостатнім для виправлення обвинуваченого. Призначивши ОСОБА_8 найбільш м`який вид покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд взагалі не обґрунтував свого висновку в цій частині, не врахував, що обвинувачений не розкаявся, не сприяв розкриттю злочину та не відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду. Залишив поза увагою суд і думку потерпілого та ту обставину, що обвинувачений не працює. При цьому посилання суду на те, що обвинувачений працює, але неофіційно є неприйнятним, оскільки це не підтверджено документально. Майновий стан обвинуваченого, який не працює та не має утриманців, взагалі судом не досліджувався.
Не погоджується представник потерпілого з визначеним судом до стягнення з обвинуваченого розміром моральної шкоди. Звертає увагу на те, що неправомірними діями ОСОБА_8 було завдано потерпілому моральну шкоду, яка полягала як у фізичних стражданнях, оскільки після нанесення тілесних ушкоджень він був змушений тривалий час обмежувати себе у звичайних справах у зв`язку з відчуттям болю, так і в моральних стражданнях, які полягали у відчутті незахищеності та паплюження військової форми, в якій перебував потерпілий під час вчинення відносно нього протиправних дій.
Вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 25 000 грн. був достатньо обґрунтований потерпілим у цивільному позові, а тому суд безпідставно його зменшив.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого захисник підтримав свою позицію щодо незаконності та необґрунтованості вироку суду першої інстанції та апеляційне прохання щодо його скасування і закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; заперечення потерпілого, його представника та прокурора щодо доводів апеляційної скарги захисника, які підтрималита наполягали на задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого; частково дослідивши докази у провадженні; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та представника потерпілого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У кримінальному провадженні судом встановлено, що в зазначені у вироку день, час та місці ОСОБА_8 , завдавши потерпілому ударів ногами і руками по голові та тулубу, умисно заподіяв ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Такий висновок судом першої інстанції зроблено на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК України.

Зокрема, це:

- показання потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин заподіяння йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Так, потерпілий в суді показав, що з обвинуваченим він знайомий з 2013 року, оскільки його колишня дружина ОСОБА_16 працювала адміністратором на автомийці, де також працював ОСОБА_8 , а в подальшому стала з ним разом проживати. З ОСОБА_8 у нього склалися неприязні стосунки. 06 вересня 2018 року приблизно о 14 години, коли він зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться в приміщенні гіпермаркету «Ашан», побачив ОСОБА_8 , який раптово вилив на нього каву та, нічого не пояснюючи, почав наносити йому удари руками, від яких він впав на підлогу і втратив на деякий час свідомість, а далі ногами, при цьому опору ОСОБА_8 він не чинив. Охоронці магазину викликали працівників поліції, він звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, до лікарні його відвіз старший син, а наступного дня він звернувся до судово-медичної експертизи, де його оглянув експерт та зафіксував тілесні ушкодження;

- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 вересня 2018 року, за змістом яких ОСОБА_11 повідомив, що цього дня приблизно о 14 години, по вул. С.Сосніних, 17 в м. Києві, в приміщенні магазину «Ашан» ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження, нанісши удари кулаками по голові та тулубу, чим завдав фізичного болю (т. 1 а.с. 122-123);
- дані протоколу огляду відеозапису та безпосередньо відеозапису, де зафіксована подія кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 126-131);
- фактичні дані протоколу проведення слідчого експерименту від 17 вересня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , а також додатку до нього відеозапису, які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого в суді щодо обставин його побиття обвинуваченим (т. 1 а.с. 132-137);

- висновок експерта № 1603/е від 24 жовтня 2018 року щодо локалізації, часу та механізму утворення, а також ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого. Зокрема, як встановив судово-медичний експерт, у ОСОБА_11 були виявлені такі тілесні ушкодження: а) невизначеної форми синці - в потиличній ділянці справа (4,5х3,5 см); на кінчику та правому крилі носа (2,0х1,0 см); крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа, з переходом на червону кайму (1,0х0,8 см); б) закрита травма грудної клітки: невизначеної форми синець на задній поверхні грудної клітки справа в проекції 9-го - 10-го ребер по заднє-пахвовій лінії (5,5х3,0 см); перелом 10 ребра по заднє-пахвовій лінії (зі зміщенням уламків). Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок 3-4 кратної ударної дії тупих твердих предметів (подібних до ударів взутими ногами та кистями рук, зібраних в кулак) у строк, вказаний в описовій частині ухвали про призначення експертизи, тобто 06 вересня 2018 року. Вказане у п. б) тілесне ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т. 1 а.с. 138-144);

- інші докази, яким надано судом належну оцінку, в тому числі і показанням свідка ОСОБА_16 , яка хоча в суді і не змогла повідомити всі обставини, як вона зазначила, бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , яку, на її думку, розпочав саме ОСОБА_11 , штовхнувши ОСОБА_8 плечем та вдаривши його по шиї, але не заперечувала, що між нею, ОСОБА_8 та її колишнім чоловіком ОСОБА_11 склалися напружені відносини. ОСОБА_8 , відвідуючи їх спільного сина, ображав її та ОСОБА_8 , висловлювався щодо них нецензурною лайкою та 06 вересня 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відбувся черговий конфлікт.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував наявності конфлікту між ним та потерпілим, зазначаючи при цьому, що 06 вересня 2018 року ОСОБА_11 в приміщенні гіпермаркету переслідував його та ОСОБА_16 , ображав їх та першим його вдарив, а він (обвинувачений), вдаривши потерпілого декілька разів спочатку руками, а потім і ногами, лише захищався.

Проте, як видно з матеріалів справи, а саме проаналізованих судом у вироку доказів, зокрема показань обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 склалися особисті неприязні стосунки, які мали тривалий характер, і під час взаємного конфлікту обвинувачений завдав йому тілесних ушкоджень.

При цьому із відеозапису з камери відеоспостереження гіпермаркету «Ашан» слідує, що ОСОБА_11 лише замахнувся в бік ОСОБА_8 , а обвинувачений став наносити йому численні удари руками по голові, тулубу та продовжив їх наносити вже ногами після того, як потерпілий впав на підлогу.

Отже, немає підстав вважати, що з боку ОСОБА_11 мав місце напад, який призвів до виникнення у ОСОБА_8 стану необхідної оборони відповідно до ст. 36 КК України.

Таким чином, дії останнього за обставин цієї справи в сукупності з наведеними доказами, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів колегією суддів не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та є безпідставними доводи захисника про те, що диск з відеозаписом являється недопустимим доказом з тієї підстави, що цю копію відеозапису зробив потерпілий незрозуміло яким мобільним телефоном у невстановленому місті та в неустановлений час, без протоколу його вилучення, разом із цим на цьому відеозаписі неможливо встановити осіб, які були учасниками події.

Так, відповідно до положень п. 3 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 56, ч. 4 ст. 58 КПК України потерпілий чи його представник протягом кримінального провадження мають право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду (в тому числі й на підтвердження своєї заяви).

А згідно зі ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1); до документів за умови наявних в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (в тому числі електронні) (п. 1 ч. 2).

Отже, кримінальним процесуальним законом не забороняється потерпілому та його представнику надати органу досудового розслідування, суду документ, що містить доказову інформацію та не зобов`язує сторін отримувати у слідчого судді ухвалу про тимчасовий доступ до відповідних документів та самостійно складати протокол вилучення, в даному випадку відеозапису, який був наданий представнику потерпілого за його запитом представником володільця цієї інформації шляхом копіювання відеозапису, записаного 06 вересня 2018 року однією із камер відеоспостереження гіпермаркету, в подальшому переданий органу досудового розслідування та оглянутий слідчим, про що було складено відповідний протокол огляду (т.1 а.с.124-131). Тобто, такий диск з відеозаписом було добровільно надано потерпілою стороною, що не суперечить вимогам статті 56 КПК та є належним доказом.

Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що протокол огляду відеозапису, який складений слідчим у цьому кримінальному провадженні, не містить конкретної дати проведення цієї слідчої дії, бо в ньому дата вказана «0 листопада 2018 року», але така обставина, на переконання колегії суддів, в даному випадку не є підставою для визнання його недопустимим доказом, оскільки огляд відеозапису проведений слідчим в межах строків досудового розслідування та відповідний протокол розкривався стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Вказана процесуальна дія здійснена з дотриманням в цілому вимог ст. 237 КПК України, у присутності потерпілого та двох понятих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які підписали протокол огляду, до якого долучений відеозапис. При цьому доводи захисника про те, що в протоколі відсутній підпис ОСОБА_13 є непереконливими, оскільки сама по собі та обставина, що понята не вказала своє прізвище поряд з підписом не може про це свідчити, водночас з протоколу вочевидь вбачається, що він містить підписи двох понятих, а сторона захисту на спростування цієї обставини в суді не заявляла клопотання про допит вказаних осіб під час судового розгляду.

За вказаних обставин суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши як відеозапис, так і протокол його огляду, правильно врахував на обґрунтування своїх висновків указані докази, які є допустимими.
До того ж в суді апеляційної інстанції після повторного дослідження відеозапису обвинувачений не заперечував, що в ньому зафіксована бійка, яка відбулася між ним та потерпілим ОСОБА_11 06 вересня 2018 року у приміщенні магазину «Твоя Преса», який знаходиться на території гіпермаркету «Ашан» від її початку до завершення, але вказав, що до цієї події потерпілий фактично переслідував його та ОСОБА_16 у гіпермаркеті, чіплявся до них та ображав, чого не містить відеозапис. Між тим, такі показання обвинуваченого в черговий раз підтверджують, що між ним і потерпілим склалися неприязні стосунки та 06 вересня 2018 року виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
Підстав вважати, що слідчий експеримент з потерпілим був проведений слідчим з порушенням вимог КПК України у колегії суддів також немає. Час його проведення, який зазначив слідчий у протоколі від 17 вересня 2018 року, відповідає тривалості слідчого експерименту згідно з відеозаписом, а сам протокол складений з дотриманням вимог КПК України та в ньому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту. Доводи захисника про те, що ця слідча дія була проведена слідчим 07 вересня 2018 року, як про це вказано в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а її оформлення відбулося пізніше, не заслуговують на увагу, оскільки дата проведення слідчого експерименту зазначена безпосередньо в протоколі, а допущена в реєстрі матеріалів досудового розслідування описка в цій частині не є підставою вважати протокол проведення слідчого експерименту недопустимим доказом.

Що стосується тверджень захисника про те, що тілесні ушкодження, встановлені судово-медичним експертом, виникли у потерпілого за інших обставин та в інший час, то вони були предметом ретельної перевірки під час судового розгляду та вмотивовано визнані судом першої інстанції безпідставними.
Як правильно вказав суд у вироку, виписний епікриз № 22654, виданий Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», відповідно до якого ОСОБА_12 під час обстеження та лікування з 20.09.2018 по 04.10.2019 встановлено діагноз, зокрема, перелом дев`ятого ребра праворуч (т.1 а.с. 40), що не узгоджується з висновком експерта № 1603/е від 24.10.2018 та довідкою № 12548 від 06.09.2018 травмпункту Київської міської клінічної лікарні № 7 в частині перелому ребра, де вказано про перелом десятого ребра, не може бути врахований з тих підстав, що довідка № 12548 від 06.09.2018 є первинним документом, яким встановлювався діагноз потерпілому з урахуванням проведеної рентгенограми, а експертиза у кримінальному провадженні проводилася на підставі медичної документації в сукупності (висновку експертного дослідження № 1314/ж, зробленого на підставі огляду 07.09.2018 потерпілого, довідки № 12548 від 06.09.2018 травмпункту Київської міської клінічної лікарні № 7, складеної за результатом огляду потерпілого та проведеного дослідження, диску та рентгенограми).

При цьому вказаний висновок складено з дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, кваліфікованим лікарем - судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_20 , який попереджався про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 ККУкраїни. Крім того, цей висновок проведено не лише на підставі медичної документації, а також з урахуванням даних відеозапису проведеного з потерпілим слідчого експерименту та за результатом такого комплексного дослідження експерт дійшов висновку, що характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що такі тілесні ушкодження утворилися 06.09.2018, а під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 було спроможно та об`єктивно відтворено можливий спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень.

Посилання захисника на те, що експертом ОСОБА_20 під час свого дослідження використовувався висновок експертного дослідження № 1314/ж від 07 вересня 2018 року судово-медичного експерта ОСОБА_21 , який відсутній в матеріалах провадження та судом не досліджувався, не заслуговує на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник підтвердили, що такий висновок розкривався стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України та з його змістом захисник та обвинувачений були ознайомлені. Тобто на стадії досудового розслідування цей документ, який експертом складався за результатом безпосереднього огляду потерпілого та дослідження первинної медичної документації, долучався до матеріалів кримінального провадження, а та обставина, що прокурор не використав цей висновок в суді як окремий доказ для доведення вини ОСОБА_8 , жодним чином не впливає на вирішення питання щодо допустимості у кримінальному провадженні висновку судово-медичного експерта № 1603/е від 24.10.2018.

В цьому ж аспекті слід зазначити, що відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проте сторона захисту не заявляла в суді клопотання щодо допиту судово-медичного експерта з питань, які захисник вважає сумнівними у висновку, наполягаючи при цьому виключно на тому, що ОСОБА_11 взагалі не отримав жодних тілесних ушкоджень після нанесення йому ударів руками та ногами обвинуваченим 06 вересня 2018 року, але така позиція захисника спростовується доказами у справі, які суд досить докладно проаналізував у вироку.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав вважати висновок експерта недопустимим, отже суд першої інстанції обґрунтовано поклав його у вироку в основу своїх висновків, що є достатньою підставою не брати до уваги показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 про те, що після бійки ОСОБА_8 почував себе нормально, слідів побоїв або скованості рухів у нього не було та в подальшому його поведінка і зовнішній вигляд не свідчили про те, що йому були завдані будь-які тілесні ушкодження саме 06 вересня 2018 року від дій обвинуваченого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежними та недопустимим доказами представлені захисником під час судового розгляду акт огляду та копіювання інформації, яка міститься на телефонних апаратах, та додатки до нього - текстові повідомлення з погрозами, що надходили на телефон обвинуваченого, та відеозапис, зроблений у квартирі за місцем проживання обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 , який міститься на флеш носії, встановивши, що ці докази отримані стороною захисту з порушенням порядку, встановленого КПК України.

До того ж твердження сторони захисту щодо постійних погроз потерпілого здоров`ю обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 можуть бути предметом дослідження та перевірки під час досудового розслідування в межах іншого кримінального провадження за наявності відповідного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а в цьому кримінальному провадженні відсутні жодні об`єктивні дані як про активні провокаційні дії потерпілого, які безпосередньо передували спричиненню йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, так і відомості про те, що такі дії обвинуваченого були пов`язані із захистом від незаконного посягання.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння за ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.

Що стосується тверджень апеляційної скарги представника потерпілого про надмірну м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів визнає їх непереконливими.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, визначаючи захід примусу, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винуватого, а саме те, що на обліку у лікарів психіатра та нарколога він не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює, хоча і неофіційно, проживає у цивільному шлюбі, що свідчить про його позитивні соціальні зв`язки, а також невисокі ризики повторного вчинення ним злочину.
Зваживши усі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умов призначення йому покарання у виді штрафу.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були враховані всі обставини, які доведені в суді та впливають на обрання заходу примусу, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, не може вважатися недостатнім для досягнення мети покарання, а доводи представника потерпілого в цій частині жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції. При цьому ставлення обвинуваченого до скоєного є позицією захисту та не може бути безумовною підставою для посилання покарання. В матеріалах справи відсутні відомості про неможливість ОСОБА_8 , виходячи з його матеріального стану, сплатити штраф у визначений законом строк, а питання відшкодування потерпілому завданої шкоди може бути вирішено і в примусовому порядку.

Щодо доводів представника потерпілого та захисника про неправильне вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, то вони також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Як убачається з матеріалів провадження, на підтвердження розміру завданої злочином матеріальної шкоди, потерпілий до позовної заяви долучив належні та допустимі документи (фіскальні чеки) щодо витрат в загальному розмірі 1 040 грн. 06 коп., які пов`язані з проведенням після його побиття медичних досліджень, зокрема рентгенограми та судово-медичного дослідження в Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз 07 вересня 2018 року (т.1 а.с.39), отже суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого в цій частині.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З мотивувальної частини вироку суду першої інстанції слідує, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому в сумі 10 000 грн. було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, поведінки обвинуваченого та потерпілого до і після події кримінального правопорушення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Такий розмір відповідає ступеню завданих ОСОБА_12 фізичних та моральних страждань і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні судом було дотримано вимог ст. ст. 127-129 КПК України та відповідних положень ЦК України щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

З огляду на те, що колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи, що, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. ст. 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відсутні підстави для задоволення поданих апеляційних скарг.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2