Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1745/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження № 0000368 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стовпника, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 15.09.2019 року близько 11.00 години перебуваючи в ділянці лісового масиву у кв. 60 виділ 11 Кишинського лісництва дочірнього підприємства «Олевський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс», яка знаходиться на околиці с. Стовпинка, Олевського району, Житомирської області, де на відкритій ділянці місцевості, на землі виявив зрізану лісопродукцію породи сосна, в кількості семи сортиментів. В цей момент у ОСОБА_3 винник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаних семи сортиментів породи сосна, для подальшої реалізації її для власних потреб.
15.09.2019 року близько 12.00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 прибув на місце, де він виявив зрізану лісопродукцію породи сосна, загальною кубомасою 0, 95 м3, після чого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким непоміченими, за допомогою власної фізичної сили, погрузив лісопродукцію на власну гужову повозку та викрав її для власних потреб.
Внаслідок вказаного правопорушення дочірньому підприємству «Олевський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємству «Житомироблагроліс", було завдано матеріальний збиток на суму 997 гривень 95 копійок.
18.10.2019 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно укладеної угоди сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні; сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості і призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. Також йому зрозумілі положення про відповідальність у випадку невиконання вироку на підставі угоди про визнання винуватості.
Позицію свого підзахисного підтримав захисник ОСОБА_5 та просив затвердити угоду про визнання винуватості.
У судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений підтвердили, що при укладанні угоди діяли добровільно, тобто угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
За таких обставин суд не вбачає необхідності витребувати додаткові документи чи викликати в судове засідання інших осіб для допиту з метою перевірки добровільності укладення угоди сторонами. Суд об`єктивно вважає, що угода між сторонами є добровільною.
Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 468 КПК України кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, погодився на призначення узгодженого покарання, що підтвердив під час проведення підготовчого судового засідання; цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 був ознайомлений з кримінальною відповідальністю, передбаченою ст. 389-1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості».
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
Обвинуваченому суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Суд зазначає, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлені.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення - таємне викрадення чужого майна .
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу.
Долю речових доказів суд вважає вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Під час досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався, підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.
Керуючись: ст. 100 п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368, 373-375, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 18 жовтня 2019 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн. 00 коп.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Речові докази: сім сортиментів лісопродукції породи сосна різної довжини та діаметру
загальною кубомасою 0.95-м-3, яка знаходиться на зберіганні в Олевському ВП Коростенського ВП Головного управління національної поліції в Житомирській області повернути власнику (законному володільцю) АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємству «Житомироблагроліс»".
Роз`яснити ОСОБА_3 про його обов`язок виконання умов угоди про визнання винуватості від 18.10.2019 року та передбачену ст. 389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про визнання винуватості.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Вирок може бути оскаржений у порядку, передбаченому КПК України, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексуугода не може бути укладена;
шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Суддя: ОСОБА_1