11-сс/804/125/20
221/1158/20

Головуючий у 1 інстанції: Мохов Є.І.
Категорія: ст.199 КПК України Доповідач суддя Преснякова А.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних

справ та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бєдєлєва С.І., Куракової В.В.

за участі секретаря Костоманової А.Є.

прокурора Сластіна М.С.

захисника Осадчого В.І.

підозрюваного ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Осадчого В.І. на ухвалу слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукачівка Кельменецького району Чернівецької області, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділення Волноваського відділу поліції ГУНП у Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000275 від 17.02.2020 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Органом досудового слідства встановлено, що 16.02.2020 року близько 00.00год. військовослужбовці військової частини А 1556 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у бліндажі, який дислокується за адресою Донецька область, Волноваський район, поблизу населеного пункту Гранітне, де спільно розпочали вживання спиртних напоїв.

16.02.2020 року близько 01.00год. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у ході вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, внаслідок якого у ОСОБА_1 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_2 , з метою реалізації якого він зайшов у приміщення бліндажу і взяв до рук ніж, після чого повернувся на подвір`я позиції до ОСОБА_2 . Здійснивши не менше 3-х ударів ножем, ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення м`яких тканин надлопаткової ділянки справа, колото-різане поранення м`яких тканин паравертебральної ділянки на рівні 1,3 хребця, забійну рану верхньої губи.

ОСОБА_1 виконав всі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_2 , однак незважаючи на це, смерть останнього не настала з причин, які не залежали від ОСОБА_1 , а саме внаслідок своєчасного надання медичної допомоги.

16.02.2020 року о 10.00год. ОСОБА_1 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, і в цей же день йому вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

За вказаним кримінальним провадженням 18.02.2020 року на розгляд слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області надійшло клопотання начальника відділення СВ Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, погоджене з прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 18.02.2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» строком на 57 днів до 14.04.2020 року 13.25год.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване судове рішення і постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід.

Зазначає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 замаху на умисне вбивство потерпілого на ґрунті неприязних стосунків викликає сумнів, оскільки підозрюваний і потерпілий понад 3 місяці проживали разом у бліндажі, виконували бойові завдання, жодного разу не сварилися, ОСОБА_1 був начальником ОСОБА_2 , зауважень до нього по службі не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягав.

ОСОБА_1 придбав спиртні напої і запропонував ОСОБА_2 їх вжити, на що останній погодився.

Разом з ними спиртні напої вживав і ОСОБА_3 , який засвідчив, що під час розпивання спиртних напоїв вони не сварились, лише у жартівливому тоні сперечалися на побутовому рівні, періодично виходили палити на двір, о 20.30год. ОСОБА_1 і ОСОБА_4 вийшли з бліндажу, ОСОБА_1 повернувся і запросив його допомогти ОСОБА_4 , вибігши надвір він побачив останнього пораненим.

Вважає, що характер, локалізація тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому і визначених лікарем у довідці-доповіді про надходження пораненого до медичної установи, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень, не свідчать про намір підозрюваного позбавити життя потерпілого.

На його думку, мотив скоєння злочину, а саме, неприязнь, спростовується показами свідка ОСОБА_3 , також його свідченнями спростовується твердження про замах на вбивство, оскільки ніщо не заважало підозрюваному довести умисел на позбавлення життя, якщо він був, до кінця, але він вжив заходів до надання допомоги пораненому, негайно повідомивши про це ОСОБА_3 .

Зазначає, що стороною обвинувачення не наведено ознак спричинення потерпілому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, отже мова може йти лише про спричинення легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

За свідченнями ОСОБА_3 поранення потерпілого відбулося 15.02.2020 року приблизно о 20.30год., а за даними лікаря медична допомога потерпілому була надана 16.02.2020 року до 05.25год., що на думку апелянта не можна визнати своєчасним наданням медичної допомоги і викликає сумнів про вчасне надання медичної допомоги як доказ замаху на вбивство.

ОСОБА_1 не пам`ятає обставин події, свідчення ОСОБА_3 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, будучи прапорщиком, підкорявся молодшому сержантові і тому міг збрехати, не можна визнати переконливим доказом, а інших доказів спричинення підозрюваним прокурором не наведено, що не виключає вчинення правопорушення іншою особою, а не його підзахисним.

Вважає, що наведені прокурором ризики не є доведеними, оскільки відсутні підстави стверджувати, що підозрюваний буде переховуватись від досудового розслідування і суду; вплинути на свідка ОСОБА_3 він не зможе, оскільки свідок вже допитаний і за його участю проведений слідчий експеримент.

Також відсутні підстави вважати, що підозрюваний вчинить інший злочин, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення ОСОБА_1 не вручалося.

Зазначає, що його підзахисний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходяться батько похилого віку і неповнолітня дитина, він позитивно характеризується, при захисті Батьківщини отримав поранення, вважає, що стосовно ОСОБА_1 можна обрати більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні просив задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі і зазначив, що подія відбулася на бойових позиціях, у його підзахисного була зброя і він мав можливість довести злочин до кінця, але не зробив цього, що свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство.

На теперішній час потерпілий вилікувався, виписався з лікарні, його здоров`ю нічого не загрожує.

ОСОБА_3 вже допитаний у якості свідка, тому з огляду на наведене вважає, що до ОСОБА_1 можливо застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний пояснив, що в день, коли відбулася подія, він вживав алкоголь, випили приблизно літр спиртних напоїв втрьох, тому подіє майже не пам`ятає.

Зазначив, що він захищає Батьківщину і хоче продовжувати це робити.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, на теперішній час не проведена комісійна судово-медична експертиза потерпілого з приводу встановлення спричинених йому тілесних ушкоджень, а саме, ступеню цих ушкоджень і з`ясування питання, чи міг потерпілий залишитися в живих, якщо б йому не була надана своєчасна медична допомога.

Ця експертиза ще не проведена, оскільки потерпілий лікувався, але вже получений дозвіл на вилучення медичних документів стосовно потерпілого.

Окрім того, за участю потерпілого ще не проведені слідчі дії, оскільки він лікувався, тому необхідно провести необхідні слідчі дії за його участі, є ризик того, що підозрюваний, якщо йому буде обрано інший запобіжний захід, може впливати на потерпілого і свідка.

На теперішній час досудове розслідування триває, на його думку тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_1 у разі визнання його винним у вчиненні цього злочину може спровокувати останнього на втечу, тому він просить залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Також зазначає, що підозрюваний, який є військовослужбовцем, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, будучи на бойових позиціях, знаходячись на свободі і маючи доступ до зброї може продовжити цей злочин або вчинити злочин відносно інших осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і підозрюваного, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, ознайомившись з витребуваними матеріалами і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви Суду

В апеляційній скарзі захисник оскаржує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити інкриміноване правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження та доведено прокурором.

Колегія суддів, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші), вважає, що в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження.

Така інформація щодо підозрюваного в матеріалах справи існує, доведена прокурором, проаналізована слідчим суддею, тому обґрунтованість підозри у колегії суддів не викликає сумнівів.

З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри безпідставними та не підлягаючими задоволенню.

Мотивуючи прийняте рішення щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя послався на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , а саме у скоєнні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, вказав на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих, вчинити інший злочин, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час буде достатнім для запобігання наведеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні наведеного ризику.

Окрім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом військової частини А1556, зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , постійного місця проживання у м. Маріуполі не має.

З огляду на наведене, у колегії суддів є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, так і існування зазначених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, які знайшли своє підтвердження як під час розгляду клопотання слідчого, так і в ході апеляційного розгляду.

Викладене вище, в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника про скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у скоєні особливо тяжкого кримінального правопорушення, заявлені ризики щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а те, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходиться батько похилого віку, ОСОБА_5 1949 року народження і неповнолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка разом з ним не проживає, він позитивно характеризується, отримав поранення при захисті Батьківщини, не зменшує заявлених ризиків.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, апеляційні вимоги захисника не підлягаючими задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Преснякова А.А.

Судді: Бєдєлєв С.І.

Куракова В.В.