06.07.2020

Провадження по справі № 1-кс/522/9932/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2020 року м. Одеса
Слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ автомобільний від автомобіль марки «Lexus GS 300»..
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.
В ході досудового розслідування кримінального провадження 26.06.2020 за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 131 проведено огляд місця події, в результаті якого виявлено та вилучено:
- автомобіль марки «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 ;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- ключ автомобільний від автомобіль марки «Lexus GS 300».
Враховуючи, що на місці проведення вищевказаних слідчих дій, зберігалися сліди кримінального правопорушення, з метою подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів в подальшому вважаю за необхідне накласти арешт.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається, у тому числі, з метою збереження речових доказів.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, у тому числі, на рухоме майно.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В зв`язку з вищевикладеним, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане в клопотанні майно.
Слідчий в судовому засіданні підтримала вимоги клопотання та просила задовольнити в повному обсязі.
Володілець майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, так як транспортний засіб «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 він купив за власні кошти в автосалоні «Річ-авто» (відповідно до договору купівлі продажу у сервісному центрі 8044), вказаний автомобіль на нього зареєстрований, він є законним власником, йому невідомо що відбулось із попереднім власниками зазначеного майна. Крім того, просив не накладати арешт на автомобіль, оскільки в нього є дві неповнолітні дитини, одна дитини інвалід другої групи, надавши в судовому засіданні необхідні документи, тому вказаний автомобіль йому необхідний для власних потреб.
Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, що автомобіль марки «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні, тому необхідно накласти на вказаний автомобіль арешт з забороною подальшого розпорядження вказаним майном.
На даний час органами досудового розслідування проводяться першочергові оперативні слідчі заходи у кримінальному провадженні, виявлений та вилучений 26.06.2020 за адресою м. Одеса, вул. Пушкінська, 131 під час проведеного огляду місця події транспортний засіб «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 перевіряється для подальшого встановлення, обставини вчиненого злочину, перевірки наданих ОСОБА_4 документів щодо права власності на автомобіль та збереження його як речового доказу.
Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.
Щодо накладення арешту на інше майно.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Слідчим в клопотаннях не зазначено та в судовому засіданні не доведено, що вилучене майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ автомобільний від автомобілю марки «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , мають значення для досудового розслідування вказаного кримінального провадження
Крім того, щодо вимоги слідчого заборонити користування автомобілем ««Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , який на даний час знаходиться у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважаю необхідним відмовити в задоволені клопотання слідчого в цій частині, оскільки відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_4 набув право власності на зазначений автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу у сервісному центрі 8044.
За таких обставин, вимоги клопотань слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власників вказаного майна.
На підставі викладеного, керуючись статтями 170 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки «Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 з забороною права розпорядження вказаним майном.
Передати на відповідальне зберігання автомобіль марки Lexus GS 300», у кузові сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 власнику майна ОСОБА_4 .
В разі порушення власником ОСОБА_4 порядку та умов зберігання, а також здійснення незаконних дій щодо вказаного в клопотанні майна, передбачена кримінальна відповідальність у відповідності до ст.388 КК України.
В частині накладення арешту на майно, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ автомобільний від автомобіль марки «Lexus GS 300» відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути особі, у якої було вилучене зазначене майно ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1