Справа № 307/708/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження № 11-сс/4806/182/20 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 12. 03. 2020.

Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Дубівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним автомобілем.
Речовий доказ: автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , передано володільцю ОСОБА_8 на відповідальне зберігання, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України необхідністю збереження арештованого майна та зобов`язано володільця (власника) надати органу досудового розслідування на їх вимогу вказаний автомобіль для проведення слідчих (процесуальних) дій в рамках кримінального провадження №0000072.
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Дубівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 06. 03. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Із клопотання слідчого про накладення арешту вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 06. 03. 2020 у Дубівське відділення поліції надійшов рапорт начальника СРПП №2 цього ж відділення поліції ОСОБА_9 про те, що під час патрулювання з СРПП в с. Нересниця по вул. Івана Франка в ході перевірки документів на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору та огляду даного автомобіля, було встановлено, що на кузові автомобіля відсутня бірка з номерами агрегатів та в свідоцтві про реєстрацію вказано колір автомобіля білий. Цього ж дня при проведенні огляду, було виявлено та вилучено автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

-2-

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що постановою СВ Дубівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 06. 03. 2020, автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом по вище вказаному кримінальному провадженню, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у арешті тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 .
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, у кримінальному провадженні №0000072 від 06. 03. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а тому з урахуванням необхідності подальшого забезпечення збереження речового доказу а саме: автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним автомобілем, з передачею його володільцю ОСОБА_8 на відповідальне зберігання, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор Тячівської місцевої прокуратури просить ухвалу слідчого судді від 12. 03. 2020 скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. НОМЕР_1 , із забороною розпоряджатися, користуватися та відчужувати таке майно. Вказує на те, що враховуючи подане клопотання, матеріали кримінального провадження, норми кримінально процесуального закону, прийняте рішення про часткове задоволення клопотання щодо накладення арешту на майно прийняте у порушення вимог ст. 370 КПК України, є необґрунтованим і невмотивованим, винесене без врахування матеріалів кримінального провадження, норм процесуального закону.

Зазначає, що суд обрав найменш обтяжливий спосіб арешту майна, шляхом заборони його відчуження та розпорядження. Однак, при винесенні ухвали не врахував, що безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ст. 290 КК України є суспільні відносини, що забезпечують порядок реєстрації та обліку транспортних засобів, вірогідність номерів їх основних частин і агрегатів. Предметом злочину є кузов, двигун, шасі чи номерна панель, на яких заводським способом зроблені позначення номерів, при реєстрації цих транспортних засобів у технічний паспорт заносяться ці номери завдяки чому ці транспортні засоби можуть бути ідентифіковані. Небезпечність злочину полягає у тому, що знищення, підробка або заміна номерів позбавляє можливості ідентифікувати такий транспортний засіб, що в свою чергу може перешкодити розкриттю злочинів та перешкоджає досягненню визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження. Згідно постанови слідчого від 06. 03. 2020 автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

Постановивши ухвалу від 12. 03. 2020, через 7 днів після початку досудового розслідування та частково задовольнивши клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя надав ОСОБА_8 можливість розпоряджатися та користуватися автомобілем марки «Мітсубісі Паджеро», д.н.з. НОМЕР_1 , без можливості його відчуження, чим позбавив орган досудового розслідування необхідного і достатнього часу для здійснення належної перевірки, у тому числі шляхом призначення та проведення відповідної трасологічної експертизи наявності знищення, підробки або заміни номерів кузова,

-3-

двигуна та шасі вказаного вище автомобіля, встановлення обставин та мети їх знищення, наявності вказаного автомобіля у розшуку, а також встановити наявність чи відсутність у діях будь якої особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Внаслідок надання ОСОБА_8 можливості розпоряджатися та користуватися вказаним автомобілем, виникла загроза подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати або знищення зазначеного автомобіля, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000072. Крім того, судом не встановлено причину різниці кольорів кузова самого автомобіля ( сірий) із зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ( білий), а також те, що даний автомобіль згідно свідоцтва про реєстрацію є автомобілем марки «Мітсубісі» моделі «Паджеро» 1986 року випуску (у період випуску 1 генерації даної моделі, а вилучений 06. 03. 2020 у ОСОБА_8 « Мітсубісі Паджеро», почав випускатися лише з 1991 року, ( та являється моделлю II генерації даного автомобіля. Судом також, не взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 може навіть ненавмисно пошкодити чи знищити даний транспортний засіб, який є речовим доказом (наприклад у випадку ДТП), або перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином, зокрема ненадання речового доказу або необхідних слідчих дій ( наприклад у випадку виїзду за кордон чи за межі населеного пункту або хвороби), що у свою чергу не дозволить провести повне, всебічне і об`єктивне досудове розслідування у даному кримінальному провадженні та забезпечити належне збереження речового доказу.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду прокурор та особа, на майно якої накладено арешт в судове засідання не з`явилися. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Також, апеляційний суд враховує клопотання прокурора, який просить розглянути апеляційну скаргу у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

-4-

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , слідчим суддею належним чином

-5-

були враховані вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннях Європейського суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Перевіривши доводи клопотання та викладені у судовому рішенні висновки, колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про те, що матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим у клопотанні майна-транспортного засобу, критеріям, передбаченим у ст. 98 КПК України, а відповідно й можливості його використання стороною обвинувачення як доказу в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, із метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, зокрема, для збереження речового доказу, а також для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії з вказаним речовим доказом, на такі необхідно накласти арешт шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує й те, що вказане вище майно («Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 ), на яке накладений арешт, відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям і може мати значення для встановлення обставин кримінального провадження; що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.
Колегія суддів також вважає, що матеріали судового провадження, приєднані до клопотання докази не спростовують викладені у судовому рішенні висновки про те, що стороною обвинувачення не доведено, що існує подальша необхідність у вилученні вказаного в клопотанні транспортного засобу, оскільки слідчий не подав до суду жодних доказів з приводу необхідності проведення певних слідчих дій з указаним майном, проведення експертиз, тощо.
При прийнятті судового рішення колегія суддів враховує й те, що в апеляційній скарзі прокурор, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на автомобіль шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним посилався тільки на те, що арешт на автомобіль шляхом заборони, відчуження, користування та розпорядження ним необхідно накласти з метою його належного збереження, і не посилався на наявність інших даних у підтвердження підстав для застосування арешту шляхом застосування таких обтяжень.
Застосування найменш обтяжливого способу арешту автомобіля, на переконання колегії суддів, не перешкоджатиме його використанню власником у своїх потребах, зокрема, не створюватиме для нього шкідливі наслідки, не порушуватиме право особи мирно володіти майном.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належать громадянину України ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ним, що не буде перешкоджати повному і всебічному проведенню досудового розслідування, та не буде порушувати право власника на мирне володіння своїм майном.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на автомобіль шляхом заборони його відчуження та розпорядження, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

-6-

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує і те, що володільця майна ОСОБА_8 , якому автомобіль переданий на відповідальне зберігання, попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України - необхідність збереження арештованого майна та зобов`язано як володільця (власника) надати органу досудового розслідування на їх вимогу вказаний автомобіль для проведення слідчих (процесуальних) дій в рамках кримінального провадження №0000072.
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на рухоме майно.
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що прокурором не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді й будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2020, якою накладено арешт на автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_7 та який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним автомобілем, а в решті вимог клопотання відмовлено - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: