ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1626/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 646/4256/17
Категорія: ч.1 ст.187, ч.4 ст.187,
ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1982 року народження на 60 днів, тобто до 14 березня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник послалася на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначила, що прокурор у своєму клопотанні не довів наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не надав жодних доказів на підтвердження їх існування, а лише обмежився переліком нібито існуючих ризиків. Наголосила, що суд не врахував, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки дружину ОСОБА_9 та матір ОСОБА_10 , постійне місце проживання, а також джерело доходу ПП «РТП-Сервіс`є, засновником та директором якого він являється. Указала, що наразі ПП «РТП-Сервіс» укладає угоду з ТОВ «Радехівський цукор» на суму 693 890, 34 грн. та за рахунок цієї суми ОСОБА_8 має можливість відшкодувати завдані потерпілим збитки. На думку захисника зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є єдиним реальним шансом сплатити завдану матеріальну шкоду. Просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт в період часу з 22-00 год. до 07-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвалу суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України та у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, за вчинення останнього передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, які були вчиненні проти жінок, з метою заволодіння їх особистим майно. Крім того, в ході вчинення злочинних дій, які передбачені ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_11 шість колото-різаних ударів у грудну клітину, за допомогою складного ножа, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, колегія суддів не бере до уваги, оскільки за наявності вищевказаних обставин та само по собі не може свідчити про належне виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків в разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Сторона обвинувачення також не надала як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження відсутності вищевказаних ризиків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що намір ОСОБА_8 відшкодувати потерпілим завдану шкоду не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Посилання сторони захисту на майбутню угоду між ПП «РТП-Сервіс» та ТОВ «Радехівський цукор» на суму 693 890, 34 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки успішність цієї угоди не залежить від обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, оскільки договір про виконання підрядних робіт між зазначеними юридичними особами був складений 17 грудня 2019 року, тобто під час перебування ОСОБА_8 під вартою.

В разі наявності реального бажання в ОСОБА_8 на відшкодування завданих потерпілим збитків, останній не позбавлений можливості вчинити зазначені дії після виконання цієї угоди.

Що стосується посилання сторони захисту на наявність в ОСОБА_8 постійного місця роботи на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, колегія суддів сприймає критично, оскільки захисником не надано документів на підтвердження дати набуття статуту засновника та директора ОСОБА_8 .

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: