Справа № 530/1511/17
Номер провадження 1-кп/530/2/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" лютого 2020 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області кримінальне провадження за № 0000489 від 27.09.2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таверівка, Чутівського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи раніше судимим Зіньківським районним судом 22.11.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1020 грн., на шлях виправлення не став, і маючи непогашену і не зняту судимість, знову вчинив умисний злочин за наступних обставин:
Так, 27.09.2017 року близько 14 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння та знаходячись в приміщенні літньої кухні господарства ОСОБА_4 , розташованого в АДРЕСА_2 , на грунті неочікувано виниклих неприязних стосунків, умисно завдав ОСОБА_4 удару кулаком руки в область голови, від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_6 продовжив завдавати йому удари кулаками рук і ногами в область голови та різні частини тулуба, чим спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді гематом на обличчі, крововиливів в білочні оболонки обох очей, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, закритого перелому лівої ліктьової кістки в середній 1/3, переломів 3-5 ребер зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 141 від 05.10.2017 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями що спричинили умисне тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , показав, що в кінці вересня 2017 року, точно дату він не пам`ятає, зустрівся із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а потім із ОСОБА_4 купили пляшку горілки і за пропозицією ОСОБА_9 поїхали до нього додому де розпивали всі присутні спиртне разом із ОСОБА_10 , сином ОСОБА_11 .. Дружини потерпілого дома не було. ОСОБА_12 поїхав по своїх справах, а між ним та ОСОБА_10 виникла сварка. За сина заступився батько ОСОБА_13 . Він пам`ятає, що ударив долонею руки ОСОБА_13 в обличчя. Скільки раз не пам`ятає, а потім відштовхнув від себе. Допускає що міг іще наносити удари ОСОБА_13 . Пам`ятає, що його забрав ОСОБА_14 , він випив іще горілки і пішов спати. Цивільний позов визнає частково. Свою вину визнає і просить суворо не карати.
Незважаючи на визнання вини обвинуваченим, його вина у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується наступною сукупністю доказів.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 27.09.2017 року, вранці, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_8 , з яким випив горілки. Потім разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 поїхали до нього додому, де в приміщені літньої кухні розпивали горілку. Далі пішов по своїх справах ОСОБА_16 .. ОСОБА_14 в цей час вийшов з приміщення. В процесі розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_17 вчинив сварку з його сином ОСОБА_18 , який розпивав спиртне з ними.Він заступився за сина, який вийшов з кімнати. ОСОБА_17 підійшов до нього та наніс удар кулаком в обличчя. Від удару, він не втримався на ногах та впав, втративши свідомість на деякий час. Коли через декілька секунд, як йому показалось почав приходити до тями, то побачив на собі ОСОБА_17 , який сидів зверху на ньому та наносив удари руками і ногами. Скільки було йому нанесено ударів не пам`ятає. В цей час до кімнати зайшов ОСОБА_19 та забрав ОСОБА_20 .. Уточнений цивільний позов поданий 03.02.2020 року його представником підтримує.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що 27.09.2017 року, вранці, точно час не пам`ятає, до нього приїхали знайомі ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 на автомобілі останього та запропонували випити горілки. Цюрюпа запропонував це зробити на його дачі. Придбавши горілки приїхали на дачу, де був дома син ОСОБА_23 - ОСОБА_18 . Випивши горілки ОСОБА_12 поїхав по своїх справах і більше не повертався. Коли він вийшов до туалету та повернувся в приміщення побачив, що на підлозі лежить ОСОБА_24 ,. а зверху сидить ОСОБА_17 та наносить удари кулаком в обличчя та по тулубу, а ОСОБА_13 прикривався руками від ударів. Скільки наніс ударів вертій В. ОСОБА_25 він не пам`ятає. Він зняв ОСОБА_26 із лежачого ОСОБА_23 та вивів з будинку. Коли ОСОБА_27 заспокоївся пішов по своїх справах.

Свідок ОСОБА_28 суду показав, що 27.09.2017 року він був дома на дачі. До нього приїхав батько з друзями. Розпили спиртні напої. Потім в другій кімнаті ліг спати, так як випив багато. Коли проснувся побачив, що в кімнаті знаходиться побитий батько. На його прохання подзвонив до мамки. Памятає, що ОСОБА_17 спав в кімнаті. В даний час в зв`язку з часом подробиці не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_29 суду показала, що 27.09.2017 року після обід, точно час не пам`ятає, до неї передзвонив син і вона приїхала на дачу. Там побачила в приміщені літньої кухні побитого чоловіка, а рядом сидів син, які були випивши, на ліжку спав п`яний ОСОБА_20 .. Знає про подробиці зі слів чоловіка. Вона викликала швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_30 суду показав, що дійсно до Зіньківської ЦРЛ було доставлено ОСОБА_6 .. В лікарні було йому надано медичну допомогу. Подробиць лікування не пам`ятає в зв`язку зі спливом часу.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, згідно якої потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що 27.09.2017 року, о 14 год. в АДРЕСА_3 , ОСОБА_17 та невідомий хлопець нанесли тілесні ушкодження заявнику. Заяву прийнято, як зазначено 29.09.2017 року, а зареєстровано 27.09.2017 року (т.2 а.с.10-11).
Протоколом огляду місця події від 27.09.2017 року та фототаблицями до нього, згідно якого встановлено, що місце події розташоване за адресою АДРЕСА_3 . В будинку, розкидано речі предмети, виявлено плями бурого кольору (т.2 а.с.14-19).
Згідно висновкусудово-медичної експертизи № 141 від 05.10.2017 року ОСОБА_4 нанесено тілесні ушкодження у вигляді гематом на обличчі, крововиливів в білочні оболонки обох очей, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, закритого перелому лівої ліктьової кістки в середній 1/3, переломів 3-5 ребер зліва (т.2 а.с.29-30).

Протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_4 проведеного від 13.10.2017 року, під час якого потерпілий розповів про обставини справи та показав на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де йому нанесли тілесні ушкодження (т.2 а.с.33-34).

Згідно висновкусудово-медичної експертизи № 145 від 17.10.2017 року показання потерпілого ОСОБА_4 дані ним при проведенні слідчого експерименту, об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 відповідають (т.2 а.с.36-37).

Протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_21 проведеного від 12.10.2017 року, під час якого свідок розповів про обставини справи та показав на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 (т.2 а.с.41-42).
Згідно висновкусудово-медичної експертизи № 146 від 17.10.2017 року, показання свідка ОСОБА_21 , дані ним при проведенні слідчого експерименту, об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 відповідають (т.2 а.с.44-45).

Протокол проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 , проведеного від 31.10.2017 року, під час якого підозрюваний розповів про обставини справи та показав в приміщенні поліції без виїзду на місце події механізм нанесення ударів ОСОБА_4 (т.2 а.с.58-59).
Органами досудового слідства, дії ОСОБА_6 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення вподальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає.

Згідно зі ст.66 КК України обставини, які помякшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 рецидив злочину, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Згідно вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.
Щире каяття це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.
Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Згідно вимоги про судимість, ОСОБА_6 станом на день розгляду справи нових злочинів не скоїв ( т.3 а.с.34-35).

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_6 , скоїв злочин передбачений ст. 122 ч. 1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до злочину середньої тяжкості; обставин вчиненого злочину, конкретні обставини справи, серед яких те, що матеріальну шкоду потерпілому не відшкодовано,суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, його ставлення до скоєного,а також особу ОСОБА_6 , який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про неефективність строків покарань, які він відбував, не розкаявся у вчиненому, не працює та ніколи не працював офіційно, розлучений, на утриманні осіб не має, постійно затягував розгляд даної справи та не з`являвся по викликах, однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Крім цього, призначаючи обвинуваченому покарання по ч.1 ст. 122КК України, санкція якої передбачає альтернативні види покарання, суд дотримуючись вимог ч.2 ст.65 КК України про те, що більш суворий вид покарання з числі передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи викладене, суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді обмеження волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки менш суворі види покарання будуть недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Оскільки суд призначає засудженому покарання у виді обмеження волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає необхідним обрати засудженому запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання , до набрання вироком законної сили.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Згідно медичних довідок ОСОБА_6 , - практично здоровий.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов по справі заявлявлено на суму 4425 грн. 00 копійок відшкодування майнової шкоди та 20000 тисяч гривень - моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_4 в позовній заяві обґрунтовує тим, що внаслідок умисного заподіяння ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, він знаходився на стаціонарному лікуванні у Зіньківській районній лікарні з 27.09.2017 року по 29.09.2017 року включно, а потім за відсутністю коштів на стаціонарне лікування, продовжував лікуватися вдома, в результаті чого витратив власні кошти на ліки в сумі 1237 грн. 78 коп.. Продовжував лікуватися внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_6 і додаткові витрати, крім заявлених в попередній позовній заяві, склали на цю дату 806 грн. 60 коп., що підтверджується додатковими чеками на купівлю ліків. Таким чином, станом на 19.07.2018 року, витрати на лікування ОСОБА_4 склали 2044 грн. 38 коп..

Крім того, ОСОБА_4 поніс додатково (крім витрат заявлених у попередній позовній заяві) витрати в сумі 1000 грн. на п`ять поїздок (04.12.2017 року, 15.12.2017 року, 26.03.2018 року, 16.05.2018 року та 19.07.2018 року) із дружиною (так як за станом здоров`я сам не міг добратися до суду) із селища Опішня до Зіньківського районного суду і в зворотньому напрямку, що складає 350 кілометрів, з розрахунку 50 грн. в один кінець шляху, з Опішні до Зінькова і в зворотньому напрямку 100 грн. на одну особу.

Таким чином, станом на 19.07.2018 року ОСОБА_4 поніс витрати на поїздки до Зіньківської ЦРЛ і до Зіньківського районного суду та у зворотньому напрямку, на загальну суму 1400 грн. (400 грн. витрати на поїздки до Зіньківської лікарні + 1000 грн. на поїздки до Зіньківського районного суду і в зворотньому напрямку разом із дружиною, так як за станом здоров`я він потребував стороннього супроводу -1400 грн.).

Також ОСОБА_4 поніс додатково витрати в сумі 386 грн. 52 коп. на три поїздки (23.11.2018 року, 28.11.2018 року та 23.10.2018 року) із дружиною, а 23.10.2018 року і зі своїм сином, ОСОБА_28 (так як за станом здоров`я сам не міг добратися до суду ) із селища Опішня до Зіньківського районного суду і в зворотньому напрямку, що складає 300 кілометрів, з розрахунку 50 грн. в один кінець шляху, з Опішні до Зінькова 100 грн..

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді 13.05.2019 року, ОСОБА_4 поніс витрати в сумі 1786 грн. 52 коп. на поїздки із дружиною, а 23.10.2018 року і зі своїм сином ОСОБА_28 (так як за станом здоров`я сам не міг добратися до суду) в суд із Опішня в Зіньків та у зворотньому напрямку

Всього станом на 13.05.2019 року ОСОБА_4 поніс витрати на лікування 2044 грн. 38 коп., про що у справі маються квитанції на купівлю ліків.

Так, як справа до цього часу не розглянута, то на поїздки до поліції, лікарні та до суду із Опішні до ОСОБА_31 і в зворотньому напрямку ОСОБА_4 за період після його побиття ОСОБА_6 , із 27.09.2017 року по 03.02.2019 року, тобто майже за три з половиною років, поніс витрати на загальну суму 1877 грн. 00 коп. (було здійснено із цією метою ним та дружиною і одного разу зі своїм сином ОСОБА_28 (так як за станом здоров`я сам не міг добиратися до поліції, лікарні та суду) всього 46 поїздок, про що у справі маються квитки на поїздки. Також ОСОБА_4 поніс витрати на правову допомогу адвоката в сумі 504 грн., про що мається квитанція банку про перерахування цих коштів.

Всього ОСОБА_4 поніс витрати у зв`язку із його побиттям ОСОБА_6 на загальну суму 4425 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 до цього часу хворіє внаслідок завданих йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, втратив слух і зір, в результаті чого з 15.06.2018 року йому встановлено 2 групу інвалідності безтерміново. Таким чином, завдану йому ОСОБА_6 моральну шкоду він збільшує із 10000 гривень до 20000 гривень.

Статтею 127 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Законом.
Дослідивши надані позивачем ОСОБА_4 докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги, що полягають у відшкодуванні в майбутньому витрат на лікування не відносяться до матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.
Суд не бере до уваги витрати на поїздки дружини разом з потерпілим до Зіньківського районного суду і в зворотному напрямку, так як за станом здоров`я сам не міг добратися до суду, в зв`язку з ненаданням позивачем належних доказів, висновків лікарів, відповідних експертиз, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Також суду не надано довідок, виписок з історії хвороби потерпілого ОСОБА_4 , лікарняних листів, з метою перевірити докази того, що саме він з"являвся до лікувального закладу в ті дні, на які надано фотокопії проїздних документів, а не оригінали, а тому в цій частині позовних вимог суд відноситься критично до наданих доказів відповідно до ст.. 93 КПК України, як того вимагає чине законодавство, що збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження.
Відповідно до ст .22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В частині оплати послуг адвоката, суд встановив, що угода між адвокатом та потерпілим укладена 16.11.2017 року (т.1 а.с.21-23).
Згідно квитанції, яка надана до суду від 09.2018 року, отримувач ОСОБА_5 в сумі 504 грн. 51 коп., але в даній квитанції не вказано від кого надійшли дані кошти та за що сплачено дані кошти.
Потерпілим та адвокатом не надано до суду акт виконаних робіт, а тому суд до даної суми підходить критично.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивачем також не наданого доказу для обгрунтування суми в 20000 гривень моральної шкоди.
При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суддя виходить з вимог ч.2 ст.23 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
За загальними правилами відшкодування моральної шкоди, встановленими ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, суд враховує, що потерпілий поніс переживання фізичних незручностей, тимчасово порушив нормальні життєві зв`язки, а також розумності та справедливості, інших обставин, а тому вважає за можливе позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 8000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає чатковому відшкодуванню, а саме в сумі 1237 грн. 78 коп. за лікування, згідно виписки із картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №300 та 400 грн. витрати на дорогу до лікувального закладу (т.1 а.с.61-65).
Щодо уточнюючих позовних вимог від 19.07.2018 року, то суд відноситься до даних вимог критично, так як в позовній заяві вказано, що потерпілий втратив слух та зір в результаті чого встановлено 2 групу інвалідності (т.1 а.с.95).
А згідно довідки МСЕ серії АВ №0017063 ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності по причині загального захворювання, а не втраті слуху та зору (т.1 а.с.99).
По факту надання чеків про лікування на суму 806 грн. 60 коп. про що вказано в позовній заяві, що продовжено лікування потерпілого, позивачем не надано виписки із картки амбулаторного (стаціонарного) хворого або призначення лікаря, а тому суд критично оцінює даний факт і не бере до уваги.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення вживав спиртні напої і міг лікувати інші свої супутні хвороби, які в нього є за віком. Розмежування даних ліків позивачем не надано.
Також суд не бере до уваги чеки по маршруту Полтава до Опішні, так як Зіньківський районний суд знаходиться в м.Зіньків, а не в м. Полтава, коли судові засідання не співпадають з часом вказаним на квитках.
Суд бере до уваги кількість призначених судових засідань, згідно яких позивач, ОСОБА_4 зявився до суду, та вартість квитків зазначених потерпілим, а тому суд завдовольняє витрати на поїздку до Зіньківського районного суду 19 поїздок на загальну суму 626,43 грн..
Моральна шкода підлягає частковому задоволенню на загальну суму 8000 грн. 00 коп..
Всього необхідно стягти з ОСОБА_6 на користь потерпілого 2264,21 грн. матеріальних збитків та 8000 грн. моральної щкоди.
Відповідно до ст. 128 КПК України вказано, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Тобто в даній статті не вказано, що позивач має право подавати уточнюючу позовну заяву на іншій стадії судового розгляду кримінальної справи.
Справу призначено до судового розгляду 24.01.2018 року (т.1 а.с.50).
Підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_6 , оскільки ч.5 ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Нормами КПК України не врегульовані відносини щодо стягнення судового збору, тому суд вважає, що в цьому випадку вказані правовідносини повинні регулюватися нормами ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір».
Нормами ЦПК України встановлено, що при зверненні в суд позивач сплачує судовий збір (ст.133 ЦПК України).
Відповідно до п.2 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ОСОБА_4 звільняється від сплати судового збору, тому судовий збір повинен бути стягнутий з цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Пунктом 17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що звільняються від сплати судового збору, в тому числі, засуджені до позбавлення волі на певний строк…., у разі відсутності на їх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.
Обвинуваченим не надано суду доказів на підтвердження відсутності особового рахунку та коштів на ньому, достатніх для сплати судового збору, тому судовий збір за подання позову потерпілим майнового та немайнового характеру, підлягає стягненню з ОСОБА_6 в сумі, відповідно, 704,80 грн.х2, а всього 1405,60 грн..
Речові докази: футболка з нашаруваннями РБК та змив РБК з підлоги і контрольний змив, вилучені 27.09.2017 року в ході огляду приміщення літньої кухні господарства ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 , - передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області. Джинсові штани синього кольору та кофту сірого кольору, вилучені 27.09.2017 року в ході огляду в приміщенні Зіньківського ВП в смт.Опішня, вул.Незалежності. 20, у ОСОБА_6 , - передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі не понесені процесуальні витрати на проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати - особисте зобов`язання.

Речові докази по справі: футболка з нашаруваннями РБК та змив РБК з підлоги і контрольний змив, джинсові штани синього кольору та кофту сірого кольору, які передано на зберігання до камери зберігання при Зіньківському ВП Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області знищити як такі, що не мають ніякої цінності.
Цивільний позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягти з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таверівка, Чутівського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, на користь ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_3 - 2264 (дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 21 коп. матеріальних збитків, 8000 (вісім тисяч) грн. моральної шкоди.
Стягти з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таверівка, Чутівського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого - 1405 (одну тисячу чотириста п`ять) грн. 60 коп. судового збору на користь держави.
Строк покарання рахувати з часу затримання.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1