У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва клопотання ОСОБА_4
про арешт майна у кримінальному провадженні №0000165, -
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000165.
Клопотання обґрунтовується тим, що 06.01.2018 СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві відкрито кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 за заявою потерпілого ОСОБА_4 .
Так, у клопотанні вказується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої залишилося нерухоме майно, а саме:
- квартира АДРЕСА_1 ;
- квартира АДРЕСА_2 ;
- частки в розмірах та 1/8 квартири АДРЕСА_3 ;
- садовий будинок АДРЕСА_4 та земельна ділянка за цією ж адресою.
Зазначається, що єдиним спадкоємцем першої черги є син померлої ОСОБА_4 , який на момент смерті матері перебував під вартою у Київському СІЗО як підозрюваний, вироком Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_4 було засуджено до п`яти років позбавлення волі, міру покарання ОСОБА_4 відбував в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)», ухвалою Богунського районного суду м.Житомира звільнений умовно-достроково.
Потерпілий ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи з 2007 р. довічно у зв`язку із загальним захворюванням, пов`язаним із ураженням опорно-рухового апарату після перенесеної у 2007 р. травми хребта та голови, з 2011 потерпілий перебуває на обліку у лікаря-психіатра, оскільки має захворювання «епілепсія» та «деменція при епілепсії».
Як вказується в клопотанні, скориставшись цією обставиною, ОСОБА_7 , діючи з корисливою метою позбавити єдиного спадкоємця першої черги ОСОБА_4 можливості успадкувати майно своєї матері та одноосібно заволодіти цим майном, подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу.
Крім того, 22.09.2017, в останній день прийняття спадщини, потерпілий ОСОБА_4 , перебуваючи під впливом залученого ОСОБА_8 до реалізації своїх зловмисних намірів адвоката ОСОБА_9 , вимушено написав заяву про відмову від прийняття спадщини, при цьому, безпосередньо перед написанням цієї заяви у ОСОБА_4 фіксувалися судомні напади епілепсії, що підтверджується відповіддю ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» від 22.05.2019 №5/4/11-1807. В той же день ця заява була передана адвокатом ОСОБА_9 вищевказаному приватному нотаріусу та зареєстрована в спадковій справі.
Як також вказується в клопотанні, 19.12.2018 ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину, а приватним нотаріусом як державним реєстратором було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності за ОСОБА_8 :
- на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 000);
- на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 000);
- на частку в розмірі 3/8 квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 000);
- на садовий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) та на земельну ділянку за цією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224).
Як зазначається в клопотанні, заволодівши всім майном потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 спішно продає набуте майно. Так, ще до вступу у права спадкування ОСОБА_8 виставила на продаж садовий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_4 на території Гореницької сільської ради, що підтверджується скрін-копією сторінки в інтернеті від 08.09.2017.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000165 від 06.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, зібрані докази того, що практично все майно, яким заволоділа ОСОБА_8 , нею вже продано, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . У власності ОСОБА_8 залишилися такі об`єкти як квартира АДРЕСА_1 , а також 3/8 квартири АДРЕСА_3 .
Разом з тим, квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 також виставлено на продаж за значно заниженою ціною, що підтверджується скрін-копіями сторінок в інтернеті.
Як вказується в клопотанні, за викладених обставин, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження, знищення, спотворення, псування або перетворення майна, яким шахрайським способом заволоділа ОСОБА_8 , існує необхідність накладення арешту на майно, що по суті є предметом кримінального правопорушення і є у кримінальному провадженні речовим доказом. Крім того, у вищевказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 подано до Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві цивільний позов до ОСОБА_8 .
На підставі викладеного, ОСОБА_4 просить накласти арешт на вищевказане майно ОСОБА_8 із забороною розпоряджатися ним.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 клопотання уточнив, просив накласти арешт на майно ОСОБА_8 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , а також на 3/8 квартири АДРЕСА_3 , із тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження цим майном.
Крім того, адвокат ОСОБА_3 з метою уникнення можливості подальшого продажу майна просив розглянути подане клопотання про арешт майна без повідомлення власників майна.
Слідчий суддя на підставі ч.2 ст.172 КПК України вважає за можливе провести розгляд даного клопотання без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Старший слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 клопотання ОСОБА_4 підтримала, обставини, викладені в ньому, підтвердила, клопотання просила задовольнити.
Слідчим суддею встановлено, що за заявою потерпілого ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо кримінального провадження за №0000165 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України, досудове розслідування здійснюється СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві.
25.10.2019 у вищевказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 Солом`янському УП ГУ НП у м.Києві подано цивільний позов до ОСОБА_8 .
Відповідно до ч.2 ст.61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Таким чином, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000165 набуто статусу цивільного позивача та подано клопотання про арешт майна.
Як передбачено чч.1, 3 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:
1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;
2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання ОСОБА_4 відповідає вимогам чч.1, 3 ст.171 КПК України.
Щодо суті клопотання, то розглянувши його та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов наступного висновку з таких підстав.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як передбачено п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з чч.1, 2, 11 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Виходячи з наведених нормКПК України арешт на майно з метою забезпечення цивільного позову накладається за наявності обґрунтованої підозри, заявленого цивільного позову та встановленого розміру завданої шкоди.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчим суддею встановлено, що виходячи з клопотання, доданих до нього матеріалів, пояснень адвоката, який діє в інтересах потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_4 , слідчого у кримінальному провадженні, існує наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а також що внаслідок вчинення цього правопорушення потерпілому та цивільному позивачу ОСОБА_4 завдано шкоду у розмірі на загальну суму 4 462 254 грн., останнім також надано достатньо доказів на обґрунтування встановленого розміру завданої шкоди.
Слідчий суддя також вважає встановленим, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони відчуження, розпорядження майном призведе до його втрати, передачі майна. Так, встановлено, що ще до набуття права власності ОСОБА_8 вже розмістила оголошення про продаж садового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_4 на території Гореницької сільської ради, практично все майно, яким заволоділа ОСОБА_8 , нею вже продано, а квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 також виставлено на продаж, що підтверджується наданими адвокатом ОСОБА_3 скрін-шотами відповідних сторінок в інтернеті, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частинами 1 та 2 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя доходить висновку, що майно, на яке просить накласти арешт цивільний позивач, є предметом кримінального правопорушення, пред`явлено цивільний позов з визначеним розміром шкоди та позовних вимог, що свідчить, що накладення арешту спрямоване на виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, тому клопотання підлягає задоволенню із накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 000), а також на 3/8 квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 000), із тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження цим майном.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_8 , наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги. На думку слідчого судді, арешт майна ОСОБА_8 не матиме негативних наслідків для третіх осіб, оскільки ОСОБА_8 є одноосібним власником такого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.2, 131, 132, 170, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно ОСОБА_8 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , а також на 3/8 квартири АДРЕСА_3 , із тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження цим майном.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1