Справа № 479/1547/19
Провадження № 1-кс/479/22/20
УХВАЛА
Іменем України

30.01.20 року смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 04.12.2019р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
встановив:

В провадженні слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 перебуває клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 04.12.2019р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні 23.01.2020р. ОСОБА_4 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_6 та надав до суду письмове клопотання від 23.01.2020р. (вх. № 191).
У своєму клопотанні від 23.01.2020р. ОСОБА_4 , обґрунтовуючи заявлений слідчому судді ОСОБА_6 відвід, вказує, що 06.12.2019р. остання обрала йому запобіжний захід у виді тримання під вартою. В своєму рішенні слідчий суддя ОСОБА_6 вказала, що його причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена та обґрунтована, хоча, як стверджує ОСОБА_4 , на даний час досудове розслідування не завершено та по даній справі відсутній вирок.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 вважає, що слідчий суддя ОСОБА_6 буде підтримувати своє попереднє рішення та задовольнить клопотання слідчого.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.01.2020р. за поданням в.о. голови Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 34 КПК України матеріали за заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000384 направлено на розгляд до Врадіївського районного суду Миколаївської області.
29.01.2020р. автоматизованим розподілом справи головуючим суддею по розгляду заяви про відвід визначено суддю ОСОБА_1 (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020р. за підписом ОСОБА_7 ).
В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали заявлений слідчому судді ОСОБА_6 відвід з підстав зазначених у клопотанні, оскільки остання в ухвалі від 06.12.2019р. висловила свою позицію про винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині. Також додатково пояснили, що відвід заявлений на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, при цьому зазначили, що їм невідомо про інші обставини, окрім тих які зазначенні у заяві, які б свідчили про упередженість слідчого судді.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання про відвід слідчого судді ОСОБА_6 вказуючи на його безпідставність і необґрунтованість, а також зазначив, що йому невідомо обставини, які б могли свідчити про упередженість слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 135 КПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд належним чином не повідомили.

Згідно приписів ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 81 КПК України, визначено, що при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

З аналізу ст. 81 КПК України, вбачається, що остання не містить норми, яка б унеможливлювала розгляд заяви про відвід судді у зв`язку з нез`явленням в судове засідання судді, якому заявлено відвід, заявника чи інших учасників кримінального провадження.

В свою чергу, слід зазначити, що ст. 81 КПК України також не визначено, часові межі розгляду заяв про відвід, однак ст.ст. 7 та 28 КПК України закріплено одну із загальних засад кримінального провадження, якій повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження.

Так, зокрема згідно ч.ч. 1-3 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

При цьому, ч. 5 ст. 28 КПК України визначено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Таким чином, законодавець чітко визначає обов`язок суду розглянути поставлене на його вирішення питання в розумні строки з урахуванням обсягу та специфіки процесуальної дії, поведінки учасників кримінального провадження та з дотриманням прав обвинуваченого на судовий розгляд в найкоротший строк обвинувачення щодо нього.

З огляду на вищевикладене, враховуючи що всі учасники судового розгляду завчасно належним чином повідомленні про час, дату і місце судового розгляду, вважаю, що не з`явлення слідчого судді ОСОБА_6 та слідчого ОСОБА_9 не перешкоджає розгляду заяви про її відвід.

Заслухав доводи учасників судового розгляду, дослідив докази наявні в матеріалах справи, вважаю встановленим наступне.

В ухвалі від 06.12.2019р. слідчим суддею ОСОБА_6 , задовольняючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначено: У ході судового розгляду даного клопотання причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000384, доведена, обґрунтована та підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.....

З доводів викладених у клопотанні підозрюваного про відвід слідчого судді ОСОБА_6 та усних пояснень наданих підозрюваним та захисником в судовому засіданні вбачається, що відвід заявлений на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, якими визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Частинами 1-3 та 5 ст. 80 КПК України визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.
Відвід повинен бути вмотивованим.
З огляду на обґрунтування заявленого відводу, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно частини 1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:
1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;
5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 369, ст. 370 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.
Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 1 ст. 372 КПК України передбачено, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з: вступної, мотивувальної та резолютивної частин. При чому в мотивувальній частині зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
В ракурсі вищевикладеного слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Кримінальне процесуальне законодавства не містить окремого визначення поняття підозри, однак з комплексного аналізу норм КПК України слід зробити висновок, що підозра у кримінальному процесі - це формальне твердження (припущення) уповноважених правоохоронних органів про причетність певної особи до кримінального правопорушення, засноване на неостаточних (неповних, проміжних) результатах розслідування.
Таким чином, з огляду на приписи КПК України та з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин заявлення відводу вбачається, що слідчий суддя ОСОБА_6 розглядаючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази і надавши їм оцінку, встановила певні обставини та прийняла процесуальне рішення у формі ухвали, в якій зазначила мотиви з яких вона виходила постановляючи ухвалу, в тому числі і щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, як того вимагають приписи ст. 194 КПК України.
Сам по собі факт постановлення слідчим суддею ОСОБА_6 процесуального рішення жодним чином не свідчить про наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості. У разі незгоди ОСОБА_4 з прийнятим рішенням останній має право його оскаржити до Миколаївського апеляційного суду в порядку визначеному ст. 395 КПК України.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, вважаю, що відвід заявлений підозрюваним ОСОБА_4 слідчому судді ОСОБА_6 є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81,370-371 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 04.12.2019р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1