Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/404/2020 Справа № 641/831/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2019 року близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_4 разом зі своїми дітьми, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, що склався внаслідок претензій ОСОБА_5 до ОСОБА_4 з приводу неналежного виховання дітей, діючи з умислом, спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наблизився до потерпілої ОСОБА_4 , схопив останню двома руками в області плечей та стиснув. Після цього, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, знаходячись попереду, лівим боком по відношенню до потерпілої, наніс з розмаху ліктем лівої руки один удар в область правого ока ОСОБА_4 .
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців в правій параорбітальній ділянці, правому та лівому плечах, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся та пояснив, що 06.12.2019 року він перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього стався конфлікт з його цивільною дружиною ОСОБА_4 . В ході конфлікту він стиснув потерпілу руками в області плечей, після чого завдав останній удар в область правого ока ліктем лівої руки, в результаті його дій потерпіла отримала тілесні ушкодження. Пояснив, що шкодує про скоєне та приносить вибачення потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений приходиться їй колишнім цивільним чоловіком та батьком її дитини. 06.12.2019 року за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , між нею та ОСОБА_5 виник конфлікт, в ході якого він наніс їй тілесні ушкодження. Зазначила, що це не перший випадок застосування з боку обвинуваченого до неї фізичного насильства. Пояснила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочину, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому, потерпілій та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України, тобто легке тілесне ушкодження.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжує покарання, відповідно до ч.2 ст.67 КК України судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він не працює, має постійне місце проживання, розлучений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора та потерпілої, які вважали за доцільне призначення покарання у виді громадських робіт строком 150 год., та вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів призначити покарання в межах санкції статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність, у виді громадських робіт у розмірі, вищому мінімального розміру для даного виду покарання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази консультативний висновок лікаря-спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР №10-20582 від 06.12.2019 року, та висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №1661-2019 від 09.12.2019 року, які були передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 згідно розписки вважати повернутим останній.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1