ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/532/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/35/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.ч.2,3 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 19 лютого 2020 кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду від 11.11.2019 року стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Теребовля, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.185,ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно ст.76 КК України покладено такі обовязки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично зявлятися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначено за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2018 року - штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн, за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 9 липня 2018 року - штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадня, що складає 850 грн, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, з покладенням обовязків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично зявлятися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації, та штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімуів доходів громданя, що складає 1700 грн, штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, які виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_7 в ніч з 1 лютого на 2 лютого 2019 року у невстановлений органом досудового розслідування час, достовірно знаючи що в житловому будинку АДРЕСА_2 відсутній потерпілий ОСОБА_9 та інші особи шляхом відкриття дверей проник всередину будинку, звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів, з горища будинку викрав велосипед торгової марки Гіфт Чемпіон, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 шкоду на загальну суму 2400 грн. Після скоєння крадіжки майна залишив місце скоєння злочину та продав викрадений велосипед ОСОБА_10 .

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 5 серпня 2019 року біля 21 год 50 хв., перебуваючи у житловому будинку потерпілого ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_1 , повторно, таємно, з корисливих мотивів, із чоловічої сумки, яка знаходилась в дверях шафи в одній із кімнат, викрав гаманець марки Пілусі вартісю 67.67 грн. із вмістом у ньому грошей в сумі 700 грн., заподіявши тим самим потерілому шкоду на суму 767,67 грн., розпорядившись ними на власний розсуд.

Не погодившись з вироком місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду таким, що підлягає до скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості та просить постановити новий вирок з призначенням покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_7 просить визначити у виді 3 років позбавлення волі, покарання у виді штрафу в ромірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду від 17 квітня 2018 року та штрафу у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду від 9 липня 2018 року виконувати самостійно.

В обгрунутвання доводів апеляційної скарги посилається на те, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого, тяжкість злочину та наслідки, які настали в результаті злочинних дій обвинуваченого.

Зокрема, звертає увагу колегії суддів на те, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 розцінив як обставини, що дають підстави для відбування ним покарання без ізоляції від суспільства та які помякшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, проте, не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання, вчинив злочин щодо особи похилого віку, попередньо двічі притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення злочину проти власності, судимість за які не знято і непогашено, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, оскільки він на шлях виправлення та перевиховання не став, а продовжив скоювати нові умисні корисливі злочини, один з яких є тяжким.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у них мотивів, думку обвинуваченого, який при вирішенні скарги покладається на думку суду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного .

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений усією сукупністю наявних у справі, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і які в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає встановленим та доведеним те, що ОСОБА_7 в ніч з 1 лютого на 2 лютого 2019 року у невстановлений органом досудового розслідування час, достовірно знаючи що в житловому будинку АДРЕСА_2 , відсутній потерпілий ОСОБА_9 та інші особи, шляхом відкриття дверей проник всередину будинку, звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів, з горища будинку викрав велосипед торгової марки Гіфт Чемпіон, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2400 грн. Після скоєння крадіжки майна залишив місце скоєння злочину та продав викрадений велосипед ОСОБА_10 .

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 5 серпня 2019 року біля 21 год 50 хв., перебуваючи у житловому будинку потерпілого ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_1 , повторно, таємно, з корисливих мотивів, із чоловічої сумки, яка знаходилась в дверях шафи в однієї із кімнат, викрав гаманець марки Пілусі вартістю 67,67 грн. із вмістом у ньому грошей в сумі 700 грн, заподіявши тим самим потерпілому шкоду на суму 767,67 грн., розпорядвишись ними на власний розсуд.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло та за ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора частковов заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України в межах, передбачених санкціями цих статей, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами: середньої тяжкості та тяжким, дані щодо обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується негативно, є учасником бойових дій, врахував обставини, що пом`якшують його покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілим та прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, проте, на думку колегії суддів обраний ним вид покарання позбавлення волі є занадто суворим з огляду на існування двох обставин, що помякшують покарання обвинуваченого та даних про його особу, зокрема, те що він є учасником бойових дій, почав вчиняти злочини та зловживати алкоголем після повернення з АТО, що може бути повязано з його психоемоційним станом, крім того, колегія суддів вважає що не слід було застосувати до нього обтяжуючу покарання обставину у виді рецедиву злочинів оскільки попередні судимості ОСОБА_7 мають місце за злочини невеликої та середного ступеню тяжкості - ч.1 ст.185 КК України та ч.1 ст.162 КК України, а також врахувати те, що ОСОБА_7 вчиняв крадіжку велисипеда, злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, таємно, за відсутності власника будинку, йому було невідомо що потерпілий був особою похилого віку, слід підлягала виключенн. обтяжуюча його покарання обставина вчинення ним злочину щодо особи похилого віку. Наведені обставини давали суду підстави для обрання обвинуваченому покарання не самого суворого виду - у виді обмеженя волі.

Висновок суду щодо призначення покарання обвинуваченому з застосуванням вимог ст.75 КК України колегія суддів також вважає необгрунтованим, оскільки судом не враховано належним чином усіх даних про особу обвинуваченого, який вчинив умисні злочини корисливої спрямованості, один з яких відноситься до категорії тяжких, є раніше судимою особою.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вирок місцевого суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку на підставі ст.420 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у відповідності до положень ст.65 КК України колегія суддів враховує: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який учасником бойових дій, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за нетяжкий та сережньої тяжкості злочин, після повернення з АТО почав зловживати алкогольними напоями та вчинив адміністративне правопорушення, обставини, що помякшують його покарання: визнання вини щире каття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної злочин шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі з реальним його відбуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у відповідності до положень ст.65 КК України колегія суддів враховує: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який учасником бойових дій, обставини, що помякшують його покарання: визнання вини щире каття, активне сприяння розкриттю злочину під час досудового слідства, а також сприяння суду у розгляді кримінального провадження, оскільки він погодився зі всіма зібраними доказами та провадження розглядалось без їх дослідження у спрощеному порядку на підставі ч.3 ст.349 КК України, часткове відшкодування заподіяної злочин шкоди. На переконання колегії суддів, наведені обставини в їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ч.1 ст. 69 КК України дають підстави призначити ОСОБА_7 покарання більш м`якого виду, не передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України - обмеження волі. З врахуванням тяжкості злочину, а також того те, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою колегія суддів вважає що підстав для визначення йому покарання більш мякого виду немає. Негативну характеризується з місця проживання обвинуваченого, за яким він проживає один, щодо зловживання ним алкогольними напоями та вчинення адміністративного правопорушення колегія суддів оцінює критично, оскільки вказана поведінка мала місце не постійно, а після повернення з АТО, що може бути повязанане з його психоемоційним станом та відсутністю реабілітаційних заходів . Попередні судимості ОСОБА_7 мають місце після вказаного періоду, за злочини невеликої та середного ступеню тяжкості - ч.1 ст.185 КК України та ч.1 ст.162 КК України, у виді штрафу, а тому колегія суддів вважає можливе не застосувати до нього обтяжуючу покарання обставину у виді рецедиву злочинів. Враховуючи на те, що ОСОБА_7 вчиняв крадіжку велисипеда таємно, за відсутності власника будинку, йому було невідомо що потерпілий був особою похилого віку, в якості обтяжуючої його покарання обставини вчинення ним злочину щодо особи похилого віку не враховує.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років обмеженяння волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71,ст.72 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_7 слід визначити у виді 3 років обмеження волі, покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду від 17 квітня 2018 року та 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду від 9 липня 2018 року слід виконувати самостійно .

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України свого вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту приведення вироку до виконання в частині відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Теребовлянського районного суду від 11.11.2019 року стосовно

стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного йому покарання та постановити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71,72 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді 3 років обмеження волі, покарання у виді штрафу в ромірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2018 року та 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської оабслті від 9 липня 2018 року виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку Апеляційного суду до виконання в частині відбування покарання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - з моменту отримання копії вироку.

Головуючий

Судді