Справа № 194/128/20
Номер провадження 1-кп/194/60/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2019 року за № 0000428 у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Тернівського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 червня 2020 року.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою до 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченому. Також, у ОСОБА_5 відсутні міцні соціальні зв`язки, стабільні джерела доходу, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне првопорушення, про що надав відповідне письмове клопотання.
Захисник обвинуваченого заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надав клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю за фактичним місцем мешкання обвинуваченого, оскільки прокурором обгрунтовано клопотання формально, з порушеннями КПК України та Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без доказів наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначив, що сам по собі факт тяжкості злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, зазначив, що ОСОБА_5 до затримання проживав разом з жінкою без реєстрації шлюбу за своїм фактичним місцем проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, до того ж обвинувачений у розшуку не перебував, був затриманий за своїм фактичним місцем мешкання, що свідчить про відсутність наміру переховування від суду. Щодо свідків зазначив, що заявлені стороною обвинувачення свідки, ухиляються від явки до суду, вони, на думку сторони захисту, вигадані та їх не існують, а тому відсутній ризик незаконного впливу на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу, суд виходить з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину під час відбування іспитового строку за попереднім вироком суду, за який санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, не працює, офіційного джерела доходу не має, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також те, що обвинувачений, знаходячись на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватись від суду. Також, на думку суду, ризик незаконного впливу на свідків також залишається, він не зменшився, оскільки свідки обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні ще не допитані, у зв`язку з чим суд вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, його слід утримувати під вартою, оскільки, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України не відпали.
Наявність тих обставин, що обвинувачений має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має стійкі соціальні зв`язки, хоча і мають місце, однак не є безумовними, беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів наразі не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, сторонами кримінального провадження суду не надавалися.

Отже, суд вважає виправданим продовження тримання під вартою.
Таким чином, виходячи з діючих норм кримінально-процесуального кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою до 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 371-372 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 строком по 29 липня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1