Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2216/19
У Х В А Л А
03.01.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючий-суддя ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник начальника Берегівської місцевої прокуратури в Закарпатській області звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, а саме: обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до поведінки і передачу неповнолітнього під нагляд матері, посилаючись на те, що останній скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, але не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2019 року, близько 11 години, неповнолітній ОСОБА_4 , знаходячись на перехресті вул. Головна (колишня назва - Гайдара) в с.Пушкіно Виноградівського району, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, із-за спини своєї матері, ОСОБА_7 , яка в той час штовхала ОСОБА_8 та виражалась в її адресу нецензурною лайкою з погрозами подальшого застосування фізичного насильства, безпричинно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , внаслідок якого остання не втримала рівновагу та впала горілиць на тверде підлегле покриття.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_9 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забою правої кисті, забою обличчя зліва, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №73 від 12.06.2019 р.

У діях неповнолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до поведінки та передачі неповнолітнього під нагляд матері, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нових злочинів.

Неповнолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у судовому засіданні пояснив, що здійснює нагляд за сином по мірі можливості. В подальшому приділить цьому більше уваги.

Захисник не заперечив проти задоволення клопотання.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце проведення судового розгляду з вирішення даного клопотання. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання (ч.1 ст.500 КПК України).

Представник служби у справах дітей письмово клопотав суд про вирішення питання про застосування до ОСОБА_4 заходів виховного впливу без його участі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а наслідки позбавлення права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку їм зрозумілі, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , його законного представника, захисника, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_4 мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч.1 ст.125 КК Укpаїни, а саме - умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ч.1 ст.22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_4 виповнилося 15 років і він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно п.2 та п.3 ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього суд може застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього та передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Згідно позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» строк нагляду, передбачений ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та виправлення малолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше ніж до досягнення особою повноліття).

Суд ухвалюючи судове рішення у даній справі, керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

Враховуючи обставини провадження та той факт, що ОСОБА_4 на даний час навчається, характеристика вцілому позитивна, дані про сім`ю, здатність матері забезпечити виховний вплив на сина ОСОБА_4 та постійний контроль за його поведінкою, здатність позитивного впливу, умови життя, виховання і поведінку неповнолітнього, його ставлення до вчиненого, обставини, що негативно впливали на виховання, суд вважає, що до неповнолітнього ОСОБА_4 можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до поведінки і передачу неповнолітнього під нагляд матері.

Таким чином, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до поведінки і передачу неповнолітнього під нагляд матері, обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

На пiдставi ст.22, ч.2 ст.97, ст.105 КК України, керуючись ст.ст.369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді: обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, що полягає в забороні відвідування місць продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів; обов`язку повернутися до щоденного навчання; передача неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , терміном на 2 роки.

Ухвала може бути оскаржена впродовж 30 днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

ГоловуючийОСОБА_1