Провадження № 1-в/317/13/2020
Справа № 317/19/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мала Білозерна, Василівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта не повна середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.04.2009 року Василівським районним судом Запорізької області, по ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, ст. 75 КК України з звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.

Засуджений: 09.12.2010 року Василівським районним судом Запорізької області по ч.4 ст. 187 Кримінального кодексу України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Згідно ст. 71, 72 КК України, приєднати частково не відбуте покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 14.04.2009 року та остаточно призначити 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Запорізького районного суду звернувся адвокат ОСОБА_5 з клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2010 р. ОСОБА_6 був засуджений за ч.4 ст. 187, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна.

Покарання відбуває в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України з 2011 року. Початок строку -10 липня 2009 року, кінець строку - 23 жовтня 2021 року. На цей час ОСОБА_6 відбув більше 2/3 призначеного строку покарання. Строк, визначений ч. 4 ст. 82 КК України, необхідний для заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_6 відбув. За час перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_6 характеризується в основному посередньо, здобув три професії, працював, відвідує бібліотеку, станом на кінець 2019 року має чотирнадцять заохочень, стягнень не має, раніше мав стягнення не злісні, які на теперішній час погашено, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Був працевлаштований , до роботи ставився сумлінно, добросовісно, бере участь у роботах з благоустрою приміщень та території установи. Вину у вчиненні злочину визнає частково, поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання довів своє стійке виправлення.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, зазначив, на його думку засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав своє клопотання в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Зазначив, що вину у вчиненому злочині він не визнає.

В судовому засіданні, представник адміністрації ДУ «БВК (№99)» ОСОБА_4 проти клопотання засудженого заперечував, вважає його передчасним.

Прокурор заперечував проти клопотання відносно засудженого ОСОБА_6 , вважає що засуджений не став на шлях виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши висновок прокурора, суд вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого, характеристику, яка була надана адміністрацією колонії, суд встановив,

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20.07.2009 року.

Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за допущені порушення встановленого порядку утримання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Порушення виражалися у зберіганні заборонених предметів. Стягнення були накладені до набуття вироком чинності, заохочень не мав.

З 15.04.2011 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)». За час відбування покарання характеризується наступним чином, за виконання покладених обов`язків та додержання встановлених правил був заохочений одинадцять разів правами начальника установи та три рази правами начальника відділення СПС. Допустив три порушення режиму відбування покарання, які виразилося у палінні цигарки у невстановленому місці та порушення виробничої локалізації, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення погашені в законному порядку.

На даний час на виробництві установи не працевлаштований, ініціативи своєї не проявляє. В життєдіяльності відділення участі не проявляє. Підтримує зв`язок із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує, але під наглядом. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо.

На даний час участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у самодіяльній організації не приймає. На заходи індивідуально - виховного характеру реагує посередньо. Прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку установи, навчається в загальноосвітній школі та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Закінчив курси ПТН установи за професією слюсар (2-го розряду), здобув професії швачка (2-го розряду), стропальник (2-го розряду). Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Підтримує зв`язок з родичами шляхом листування, отримує посилки та передачі. Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було.

У скоєному злочині вину свою не визнає та не розкаюється в повній мірі.

За вироком суду має позов 109803,77 грн., який не відшкодований. Виконавчі листи на стягнення боргу в установі відсутні.

11.02.2016 року комісією адміністрації установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

29.06.2017 року комісією адміністрації установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України, а саме заміни не відбутої частини покарання більш м`якою.

14.09.2017 року Запорізьким райсудом Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України, а саме заміни не відбутої частини покарання більш м`якою.

26.07.2018 року комісією адміністрації установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

14.08.2019 року Запорізьким райсудом Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

12.12.2019 року Запорізьким райсудом Запорізької області було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно наданої суду медичної довідки засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що за станом здоров`я засудженому можливо замінити не відбуту частину покарання на більш м`яке у вигляді обмеження волі.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має одинадцять заохочень правами начальника установи та три заохочення правами начальника відділення. Крім того, на засудженого було накладено сім стягнень, у вигляді трьох доган, однієї суворої догани, та трьох попереджень.

Хоча, на час розгляду клопотання судом стягнення погашені в законному порядку, зазначена інформація є характеристикою поведінки засудженого за весь час відбуття покарання.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що останнє стягнення у вигляді суворої догани було застосовано до нього 13.09.2018 р.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання.

Проаналізувавши в цілому надані суду адміністрацією ДУ «БВК (№ 99)» матеріали та особову справу засудженого, суд вважає, що засуджений ОСОБА_6 не довів те, що він став на шлях виправлення та заслуговує на пільгу передбачену ст. 82 КК України.

Керуючись ст.82 КК України, ст.537, ч.2, ч.3 ст.539 КПК України, ст.118, 153, 154 КВК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1