Єдиний унікальний номер: 343/2463/14-к
Номер провадження: 1-о/0343/1/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами

15 червня 2020 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року за нововиявленими обставинами,

за участю: заявника - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просить переглянути ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 у справі №343/2463/14-к за нововиявленими обставинами, скасувати її, а справу призначити до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що органом досудового розслідування йому було пред`явлено таке обвинувачення: 14.11.1997 Долинською районною державною адміністрацією ОСОБА_3 зареєстровано суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, у зв`язку із чим йому видано свідоцтво про державну реєстрацію. У подальшому взято на облік Долинською ОДПІ як платника податків, а 03.05.2001 - зареєстровано платником податку на додану вартість. Будучи фізичною особою-підприємцем, він організував торгівлю будівельними матеріалами, побутової техніки та хімії, сантехніки, електроінструментів, електротоварів, інших споживчих товарів у закладах торгівлі м. Долина Івано-Франківської області. Реалізацію вказаних товарно-матеріальних цінностей здійснював за готівку та шляхом отримання коштів на власний рахунок у банку. З моменту державної реєстрації та взяття на облік як платника податків він згідно з вимогами податкового законодавства України зобов`язаний був організувати та контролювати фінансово-господарську діяльність, вести бухгалтерський облік та в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларації, звітності та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених податковим законодавством.
Зокрема, він, як підприємець відповідно до п.п. 162.1.1 Податкового кодексу України упродовж 2010-2012 років був платником податку на доходи фізичних осіб і зобов`язаний був з чистого оподатковуваного доходу, тобто різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, сплачувати вказаний податок за встановленими ставками. Будучи зареєстрованим платником податку на додану вартість, він протягом 2010-2012 років відповідно до вимог п.п. 7.3.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України зобов`язаний був декларувати операції з постачання ним товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, та сплачувати з таких операцій податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім цього, проводячи упродовж 2010-2012 років розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, він зобов`язаний був проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.
Однак, здійснюючи протягом вказаного періоду підприємницьку діяльність він не виконував зазначені вимоги податкового законодавства, умисно їх порушуючи з метою ухилення від сплати податків у великих розмірах.
Так, діючи з цією метою, упродовж жовтня-грудня 2010 року та 2011- 2012 років, зі склад-магазину, що знаходився в м. Долина, та належав йому, він реалізував будівельних матеріалів та інших товарів за готівкові кошти на загальну суму 5741006,18 гривень, у тому числі 956 834,36 гривень податку на додану вартість, які приховав від оподаткування шляхом невідображення доходу у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Діючи з аналогічною метою, він протягом жовтня-грудня 2010 року та 2011-2012 років з належного йому склад-магазину, що розташовувався в м. Долина, реалізував за готівкові кошти будівельні матеріали та інші товари на загальну суму 1973 634 гривень, у тому числі 328 939,00 гривень податку на додану вартість, які також не відобразив у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Всього, за вказаний період він від реалізації за готівку товарів отримав 7714640,18 гривень доходу, у тому числі 1285773,36 гривень податку на додану вартість. У такий спосіб він, діючи з метою ухилення від сплати податків у великих розмірах та у порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, унаслідок приховування від оподаткування впродовж жовтня - грудня 2010 року та 2011- 2012 років 6428866,82 гривень доходу, отриманого від реалізації товарів за готівку, ухилився від сплати 1116908,08 гривень податку на доходи фізичних осіб, у тому числі 72244,25 гривень за IV квартал 2010 року, 341976,09 гривень за 2011 рік та 702687,74 гривень за 2012 рік.
Крім цього, діючи з метою ухилення від сплати податків у великих розмірах та у порушення вимог п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.3.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, він не задекларував в деклараціях з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2010 року та 2011- 2012 роки - 1285773,36 гривень, у тому числі за жовтень 2010 року - 37980,27 гривень, листопад 2010 року - 38958,15 гривень, грудень 2010 року - 19387,26 гривень, січень 2011 року - 17014,19 гривень, квітень 2011 року - 30988,67 гривень, травень 2011 року - 41491,5 гривень, червень 2011 року - 39645,00 гривень, липень 2011 року - 46332,33 гривень, серпень 2011 року - 49358,33 гривень, вересень 2011 року - 49449,17 гривень, жовтень 2011 року - 42961,33 гривень, листопад 2011 року - 33381,00 гривень, грудень 2011 року - 33151,67 гривень, січень 2012 року - 27207,17 гривень, лютий 2012 року - 18441,17 гривень, березень 2012 року - 47935,67 гривень, квітень 2012 року - 61767,5 гривень, травень 2012 року - 87179,17 гривень, червень 2012 року - 80379,67 гривень, липень 2012 року - 99590,83 гривень, серпень 2012 року - 110047,17 гривень, вересень 2012 року - 86141,67 гривень, жовтень 2012 року - 96254,83 гривень, листопад 2012 року - 62885,17 гривень, грудень 2012 року - 27844,5 гривень. З урахуванням залишку від`ємного значення з податку на додану вартість попередніх періодів, що складав 452465,00 гривень, він ухилився від сплати 833308,36 гривень податку на додану вартість (1285773,36 грн - 452465 грн).
Таким чином, унаслідок вказаних умисних дій його, як фізичної особи-підприємця, протягом жовтня-грудня 2010 року та 2011-2012 років до бюджету фактично не надійшло 1116908,08 гривень податку на доходи фізичних осіб та 833308,36 гривень податку на додану вартість, а всього податків на загальну суму 1950216,44 гривень, що є великим розміром.
Обвинувальний акт з цього приводу було направлено до Долинського районного суду. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 у межах вказаного кримінального провадження (судова справа №343/2463/14-к) було вирішено ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 1 - кп/0343/5/15, 343/2463/14-к по його обвинуваченню за ч. 2 ст. 212 КК України закрити у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Долинської ОДПІ ГУ Міндоходів в області до нього про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду. Ним було подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності по рекомендації захисників, так як йому не було відомо на той час ряд обставин у справі, а наслідки подання такого клопотання не були належно роз`яснені, роз`яснення надавались без урахування цих обставин у справі, які в подальшому мали значення для визнання його невинуватим.
Повідомляє, що існують обставини, які не були відомі ні суду, ні йому на час винесення ухвали, що переглядається, але які існували на час її винесення, та які свідчать про необхідність перегляду ухвали за нововиявленими обставинами.
Нововиявленими обставинами є:
- проведена на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі №809/1453/15 судово-економічна експертиза та висновок судового експерта, згідно якого встановлено відсутність будь-якої заборгованості по податкових платежах;
- постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі №809/1453/15.
Так, на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі №809/1453/15 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Як зазначено у дослідницькій частині висновку експертів від 25.11.2019, порядок оподаткування податком на додану вартість визначено до 01.01.2011 Законом України «Про податок на додану вартість» №168 та після 01.01.2011 ПК України, дотримання вищенаведених нормативних актів ним підтверджено податковими накладними, які знаходяться в матеріалах справи (т.5 а.с.1-163, т.6 а.с.1-259), проте податкові накладні не описані в акті перевірки від 01.10.2013 №793/172/. В акті податкової перевірки містяться посилання на покази фізичних осіб, що не може бути предметом дослідження судово-економічної експертизи. Також зазначено, що за висновками вищевказаного акта перевірки ним не подано податкових розрахунків форми 1ДФ про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків фізичних осіб-підприємців за період з 01.01.2010 по 31.12.2012. Проте суть вказаного недотримання вимог податкового законодавства в акті перевірки не описана, як і не зазначено відповідно до яких первинних документів та по яких саме фізичних особах-підприємцях ним не подано податкових розрахунків форми 1ДФ про суми нарахованих (сплачених) доходів. Також в акті перевірки відсутні посилання на первинні документи щодо внесення ним на банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк» коштів, які зазначаються як власні кошти, та є не облікованими готівковими коштами від здійснення господарської діяльності. Експертами також зазначено, що книга обліку доходів і витрат документальній перевірці не підлягала.
Згідно з висновком експертів, за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 25.11.2019 №3024/5234 встановлено дотримання позивачем вимог законодавства в частині порядку оподаткування податком на додану вартість, підтвердження постачання ТМЦ від контрагентів постачальників. Не підтверджено донарахування йому податку на додану вартість в сумі 1543478 грн та завищення податку на додану вартість на суму 751970 грн, як це встановлено актом від 01.10.2013 №793/172/. Також згідно з висновками експертизи, матеріалами справи не підтверджено донарахування йому податку з доходів фізичних осіб в сумі 1370863,95 гривень.
Тобто, з даного рішення та висновку експерта вбачається, що жодних кримінальних дій, передбачених ст. 212 КК України, він не вчиняв, від сплати жодних податків не ухилявся, та велику кількість документів судовим експертом Київського НДІ не надано, реєстру обліку податкових накладних не надано, відповідно даним експертом винесено неправомірний висновок, а тому, враховуючи те, що він не являється спеціалістом в галузі податкового законодавства та не є бухгалтером, тому на момент закриття кримінального провадження він не знав, що в даному кримінальному провадженні відсутній склад злочину, що є підставою для перегляду ухвали за нововиявленими обставинами.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 подану заяву про перегляд ухвали Долинського районного суду від 13.02.2015 у справі №343/2463/14-к за нововиявленими обставинами підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному у ній обгрунтуванню та просили її задовольнити у повному обсязі. Додатково просили взяти до уваги, що після постановлення вищевказаної ухвали Долинського районного суду податкова інспекція винесла податкові повідомлення-рішення про стягнення з нього податку на додану вартість та податку на доходи фізичних сум, в які включили суми, недоплату яких йому поставлено в провину у вищевказаному кримінальному провадженні. Однак, Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 23.12.2019 по справі №809/1453/15 скасував ці податкові повідомлення-рішення, тим самим встановивши, що він не ухилявся від сплати вказаних податків, а такі йому були нараховані безпідставно, без врахування всіх доказів, а саме податкових накладних, які він витребував в електронному вигляді з податкової інспекції та долучив адміністративному суду. Натомість, орган досудового розслідування при проведенні обшуку вилучив всі документи в нього, однак не описав їх відповідно до вимог закону, тому, на його думку, певні документи були підроблені, що призвело до того, що при проведені експертизи на досудовому слідстві не всі накладні були враховані. Як наслідок, йому безпідставно пред`явлено ухилення від сплати податків у великих розмірах. Про ці обставини, що свідчать про його невинуватість та необхідність постановлення виправдувального вироку, йому не було відомо під час розгляду кримінального провадження та на момент подання клопотання про його закриття з нереабілітуючих обставин.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні не погодився з викладеними в заяві доводами ОСОБА_3 , просив відмовити в задоволенні заяви, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 у справі №343/2463/14-к залишити без змін. Зазначив, що обставини, які вказує заявник, не є нововиявленими згідно з вимогами ст. 459 КПК України, оскільки їх не існувало на момент розгляду даного кримінального провадження. На час проведення експертизи під час досудового розслідування в розпорядження експерту були надні всі документи, які вилучені в ПП ОСОБА_3 та яким він давав оцінку. Які ж додаткові документи були предметом дослідження при розгляді адміністративної справи, джерело їх походження, та які з документів з матеріалів кримінального провадження були надані на експертизу не відомо. Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що внаслідок реалізації прихованого товару, він отримав готівку, яку не задекларував і не оподаткував, а у згаданій адміністративній справі та експертизі, яка призначена в ній, мова йде, як про готівклові, так і про безготівкові операції. Орган досудового розслідування вживав всіх заходів з метою встановлення істини, призначав додаткову експертизу, що не позбавляло можливості сторону захисту подати всі докази та додаткові документи, які існували на той час.

Відносно тверджень ОСОБА_3 про те, що в акт перевірки були внесені виправлення, то дійсно ревізором були допущені описки в сумі дорахованого податку, в подальшому були внесені зміни і замість більше 15 мільйонів гривень сума приведена в більше 1,5 мільйона гривень. Ці обставини досліджувалися Івано-Франківським окружним адміністративним судом і в рішенні від 13 квітня 2018 року вказано, що обставини щодо неточностей в акті перевірки мали місце, але жодним чином не вплинули на результат самої перевірки.

Вивчивши доводи заяви ОСОБА_3 , заслухавши його пояснення з даного приводу та пояснення захисника, думку прокурора, дослідивши надані докази та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали від 13.02.2015 за новоявленими обставинами слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляд судових рішень у кримінальних справах (вироків, ухвал) у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в кримінальному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку чи ухвали суду, неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового провадження не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про цю обставину. Тобто, перегляд справи за нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Також нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, суду, і саме це істотно вплинуло на правильність ухваленого судом рішення.

До характерних ознак нововиявлених обставин слід віднести:

- нові факти й обставини, а не додаткові матеріали, які не були представлені в суді внаслідок неякісного розслідування кримінального провадження;

- ці факти й обставини повинні бути достовірно і безсумнівно встановлені іншим вироком або рішенням суду, які вступили в законну силу, а також досліджені в судовому засіданні в сукупності з матеріалами досудового розслідування;

- це повинні бути такі нові факти чи їх обставини, важливість яких вплинула на правильність постановлення судом рішення;

- для ініціювання питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами нові факти і обставини повинні були існувати в той момент, коли виносилося судове рішення, але встановлені вже після його ухвалення та не були відомі суду до моменту оголошення судового рішення;

- невідомість суду та хоча б одній зі сторін про існування цих фактів і обставин, що не залежали від них.

Отже, просто будь-які факти й обставини можуть і не бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, якщо вони мали місце вже після ухвалення вироку, а в даному випадку - ухвали. Саме цим відрізняються нові факти й обставини від нововиявлених фактів і обставин.

Частиною 2 ст. 459 КПК України передбачено, що нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

Пункт 2 частини другої статті 459 виключено на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017\

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Пункт 4 частини другої статті 459 в редакції Законів № 2136-VIII від 13.07.2017, № 2147-VIII від 03.10.2017\

Пункт 5 частини другої статті 459 виключено на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017\

Перелік нововиявлених обставин, передбачених ч.2 ст. 459 КПК України, є вичерпним.

Аналіз перелічених вище підстав дає можливість дійти висновку, що їх можна поділити на дві категорії, залежно від приналежності до якої визначається порядок визначення цих фактів за нововиявленими обставинами:

- вчинення певними особами злочинних дій, які вплинули на правильність судового рішення;

- наявність обставин, які не містили дій злочинного характеру, є збігом обставин, але "самі по собі або разом із раніше встановленими обставинами справи доводять неправильність засудження або виправдання підсудного"

Кожна з цих умов передбачає свій, властивий тільки їй порядок перегляду судових рішень.

ОСОБА_3 , як на підставу для перегляду ухвали суду за нововиявленими обставинами, посилається на п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, тобто на наявність інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Системне тлумачення положень статей 459, 462, 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Наявність цих умов для визнання обставин нововиявленими є обов`язковою.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Тобто, його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Також в судовому рішенні повинні бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-108гс14 та зазначено, що до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи та те, що ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

За змістом статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.

Як встановлено у судовому засіданні, заявнику ОСОБА_3 16 вересня 2014 року було повідомлено про підозру в тому, що він своїми діями, які виразились в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 212 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 упродовж жовтня - грудня 2010 року та 2011 - 2012 років реалізував будівельні матеріали та інші товари за готівкові кошти на загальну суму 5741006,18 грн та 1973634 грн, які приховав від оподаткування шляхом невідображення доходу у бухгалтерському обліку та податковій звітності, у зв`язку з чим до бюджету фактично не надійшло 1116908,08 грн податку на доходи фізичних осіб та 833308,36 грн ПДВ (т.1 а.п. 2-5).

ОСОБА_3 був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування, отримав копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову.

Ухвалою суду від 30.09.2014 року призначено підготовче судове засідання, а ухвалою від 28.10.2014 призначено судовий розгляд даного кримінального провадження. Обвинувачений та захисники не заявляли жодних клопотань, які б перешкоджали призначенню провадження до розгляду, як і не заявляли про порушення їх прав на досудовому слідстві, при визначенні обсягу доказування не заявляли про наявність додаткових доказів, які не долучені чи не взяті до уваги органом досудового розслідувння.

Під час судового слідства 13 лютого 2015 року захисником підозрюваного ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням дворічного строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. На даному клопотанні мається власноручний напис ОСОБА_3 " Клопотання підтримую, а наслідки закриття справи зрозумілі" (т.1 а.п. 48-49). Дане клопотання підтримав в судовому засіданні обвинувачений.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2015 ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 1-кп/0343/5/15, 343/2463/14-к по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 212 КК України закрито у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Долинської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Арешт, накладений на майно ОСОБА_3 , а саме: нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 5058,7 кв.м., вартістю 2054623,00 гривень, скасовано після набрання ухвалою законної сили (т.1 а.п.62-63). Копію ухвали заявником було отримано 13.02.2015, про що свідчить його розписка (т.1 а.п. 64). Ухвала суду набрала законної сили.

Слід звернути увагу на те, що Верховний Суд у своїй постанові від 04.06.2020 по справі №127/26665/16-к вказав, що положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Отже, ОСОБА_3 скористався наданим йому правом звернутися з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням дворічного строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, в якому також зазначено, що наслідки закриття справи в такому випадку йому зрозумілі.

Таким чином, це було його волевиявлення і суд зобов`язаний був розглянути дане клопотання та відповідно за наявності підстав звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

26.01.2018 ОСОБА_3 звернувся із заявою про повернення речових доказів (т.1 а.п.72). Ухвалою суду від 13.02.2018 речові докази по кримінальному провадженню № 0000096 від 25.04.2013 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 212 КК України, а саме: первинні бухгалтерські документи, податкову звітність та інші офіційні документи вирішено повернути законному володільцю ОСОБА_3 , чорнові записи (зошити) залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000096 від 25.04.2013 (т.1 а.п. 95).

29 січня 2020 року ОСОБА_3 втретє звернувся до суду із завою про перегляд ухвали від 13.02.2015 за нововиявленими обставинами, оскільки вважає, що існують обставини, які не були відомі ні суду, ні йому на час винесення ухвали, що переглядається, але які існували на час її винесення, та які свідчать про необхідність перегляду ухвали за нововиявленими обставинами (т.6 а.п. 58-60).

Нововиявленими обставинами заявник зазначає: 1) проведена на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі №809/1453/15 судово-економічна експертиза та висновок судового експерта, згідно якого встановлено відсутність будь-якої заборгованості по податкових платежах; 2) постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі №809/1453/15, тобто інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Даючи оцінку, зазначеним ОСОБА_3 підставам для перегляду ухвали за нововиявленими обставинами, суд враховує таке.

Заявник, будучи фізичною особою - підприємцем, здійснював реалізацію товарно-матеріальних цінностей за готівку та шляхом отримання коштів на власний рахунок у банку.

Як стверджує у своїй заяві ОСОБА_3 , відповідно до висновку експертів від 25.11.2019 за результатами призначеної судово-економічної експертизи (на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі №809/1453/15), порядок оподаткування податком на додану вартість визначено до 01.01.2011 Законом України «Про податок на додану вартість» №168 та після 01.01.2011 ПК України. Дотримання вказаних нормативних актів ним підтверджено податковими накладними, які знаходяться в матеріалах справи, проте податкові накладні не описані в акті перевірки від 01.10.2013 №793/172/, за висновками якого ним не подано податкових розрахунків форми 1ДФ про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків фізичних осіб-підприємців за період з 01.01.2010 по 31.12.2012. В акті перевірки не описано відповідно до яких первинних документів та по яких саме фізичних особах-підприємцях ним не подано податкових розрахунків форми 1ДФ про суми нарахованих (сплачених) доходів. Також в акті перевірки відсутні посилання на первинні документи щодо внесення ним на банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк» коштів, які зазначаються як власні кошти, та є не облікованими готівковими коштами від здійснення господарської діяльності. Таким чином, вказаним висновком експертів від 25.11.2019 встановлено дотримання ним вимог законодавства в частині порядку оподаткування податком на додану вартість, підтвердження постачання ТМЦ від контрагентів постачальників, однак не підтверджено донарахування йому податку на додану вартість в сумі 1543478 грн та завищення податку на додану вартість на суму 751970 грн, як це встановлено актом від 01.10.2013 №793/172/. Також згідно з висновками експертизи, матеріалами справи не підтверджено донарахування йому податку з доходів фізичних осіб в сумі 1370863,95 гривень.
Даючи оцінку описаному, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та йому було відомо, що було предметом дослідження у вказаному акті та які документи, в тому числі накладні, враховані в ньому, що в свою чергу не може свідчить про те, що йому не було відомо, що при донарахуванні йому податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб не врахувані ті чи інші податкові накладні. Більше того, володіючи вказаною інформацією, зокрема щодо податкових накладних, не описаних в акті, заявник при цьому не був позбавлений можливості просити про призначення додаткових чи повторних експертиз у кримінальному провадженні або ж поставити додаткові питання до призначеної експертизи.

Крім того, нововиявленими є ті обставини, які існували на момент постановлення ухвали, яку заявник просить переглянути, але не були відомі суду та хоча б одній зі сторін. Однак, ухвала суду про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 постановлена 13.02.2015, а висновок експерта та постанова суду, на які посилається заявник, як на нововиявлені обставини, датовані відповідно 25.11.2019 та 23.12.2019, тобто вони не могли існувати на час розгляду кримінального провадження №0000096.

Отже, висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 25.11.2019 №3024/5234 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі №809/1453/15 не відповідають критеріям, встановленим для нововиявлених обставин.

Таким чином, зміст доводів заявника зводиться до його бажання спонукати суд повторно й по іншому оцінити існуючі у справі докази, що є неможливим у порядку перегляду ухвали суду за нововиявленими обставинами за правилами глави 34 КПК України.

Приходячи до вищевказаних висновків, суд також враховує те, що при вирішенні питання про перегляд вироку (ухвали), що набрали законної сили, важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно братись під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна сторона не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) становлять частину українського законодавства, а одна з основних засад кримінального провадження вимагає, щоб кримінальне процесуальне законодавство України застосовувалося з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України ).

У п. 42 справи «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) ЄСПЛ вказав, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), № 28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ теж нагадав про необхідність розуміння права на справедливий розгляд судом з урахуванням принципу юридичної визначеності, який є одним із аспектів верховенства права. В цьому рішенні ЄСПЛ тлумачив гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції в контексті того, що «Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру …» .

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Більш того, як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 2728, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду та ухвалення нового рішення у справі. Отже, принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду і жодна сторона не має права вимагати перегляду цього рішення лише з однією метою домогтися повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі, що має місце в даному випадку.

Фактично доводи заявника ОСОБА_3 зводяться до незгоди з винесеною відносно нього ухвалою про звільнення від кримінальної відповідальності від 13 лютого 2015 року, що потягло за собою нарахування певних штрафних (фінансових) санкцій, та переоцінки доказів. Обставини, які він вважає нововиявленими, не являються такими, які раніше не могли бути відомі та доступні йому, крім того, процесуальні документи, на які він посилається, не існували на момент розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим зазначені обставини не можуть вважатися нововиявленими та бути підставою для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

За таких обставин, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а заявником ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів про існування нововиявлених обставин, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, які не були і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, та які самі по собі або разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність ухвали, яку він просить переглянути, а ті обставини, що називає останній, не є нововиявленими обставини в розумінні п.4 ч.2 ст.459 КПК України, суд вважає, що заяву ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 466-467 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Долинського районного суду від 13 лютого 2015 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 15 червня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_1