ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/580/20 Справа № 192/2210/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, який на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2009 року, за ст. 93 п.п. «а», «і», ч. 1 ст. 123 (в ред. 1960 року), ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів, засуджений має двадцять заохочень та чотири стягнення, останнє з яких було 05 грудня 2013 року у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора, за весь період відбування покарання характеризувався як задовільно, так і посередньо.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частину покарання більш м`яким покаранням відмовлено. Зазначена ухвала суду набрала законної сили 31 січня 2018 року.
Отже, суд дійшов висновку, що наявні матеріали справи не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки засуджений неодноразово порушував режим утримання. При цьому при визначенні ступеню поведінки засудженого, судом враховано, що засуджений не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Засуджений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що за позитивну поведінку він був переміщений з максимального рівня безпеки тримання на середній рівень утримання у виправній колонії.
Вказує на те, що був працевлаштований за трудовим договором, приймав участь у програмі фізкультура та спорт.
Зазначає, що з моменту винесення попереднього рішення районним судом він був заохочений 7 разів та вважає, що став на шлях виправлення. Крім того, зауважує, що має малолітню дитину.
У доповненні до апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , які надійшли до Дніпровського апеляційного суду від його захисника ОСОБА_7 останній просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 задовольнити та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, у виді виправних робіт.
Зазначає, що перебуваючи в ПВК-49 (с.Новий Стародуб) ОСОБА_8 мав шість подяк та заохочень за сумлінне ставлення до праці, стягнень не мав, у СВК-94 (с. Шахтарське) - одну подяку, стягнень не мав, у СВК-91 (с.Аполлонівка) - шість подяк та заохочень за сумлінне ставлення до праці, стягнень не мав. За час перебування в Державній установі «Солонянська виправна колонія» (№ 21) МЮУ - близько 8 подяк та заохочень, стягнень не має.
Вказує на те, що після засудження ОСОБА_8 перебував у чотирьох виправних колоніях і в кожній виправній колонії мав подяки, загалом 20 подяк та/або заохочень (за сумлінне ставлення до праці, активну участь у суспільному житті).
Зазначає, що 16.04.2015 року за рішенням регіональної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, в Кіровоградській області ОСОБА_8 було переведено в колонію середнього рівня безпеки на підставі ст. 101 КВК України. Тобто ще в 2015 році зазначеною комісією було встановлено, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
В подальшому при відбуванні покарання в колоніях середнього рівня безпеки до цього часу не мав жодного стягнення, а лише заохочення. Тому це додатково вказує на те, що на сьогоднішній день засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З 2009 року засуджений ОСОБА_8 приймає участь у реалізації програми диференційного виховного вплив «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт» та «Освіта», характеризується, як не конфліктний, за характером спокійний, врівноважений, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 уклав шлюб, постійно спілкується з дружиною та має малолітню доньку.
Також просить врахувати, що ТОВ «РЕЗИНОПЛАСТ» з метою уникнення відторгнення суспільством людини, яка відбула покарання, та які гарантовані державою відповідно до ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення», в добровільному порядку надає гарантії щодо працевлаштування ОСОБА_8 на посаді «пресувальник- вулканизаторник» у випадку задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (виправні роботи).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до ч.3 ст.82 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про заміну невідбутої частин покарання більш м`яким є те, що засуджена особа стала на шлях виправлення.
Ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України№2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, обґрунтував своє рішення тим, що засуджений своєю нестабільною поведінкою не довів своє виправлення. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2009 року, за ст. 93 п.п. «а», «і», ч. 1 ст. 123 (в ред. 1960 року), ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України ОСОБА_8 засуджений до 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12.02.2016 року зараховано строк покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2009 року строк попереднього ув`язнення з 06.08.2008 року по 26.05.2009 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбуття покарання 06.08.2008 року.
Кінець строку відбуття покарання - 17.10.2022 року.
Комісією Солонянської ВК-21 відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким по відбуттю 2/3 строку покарання 03.11.2017 року.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
Комісією Солонянської ВК-21 відмовлено в умовно достроковому звільненню по відбуттю 3/4 строку покарання 17.01.2019 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 року відмовлено в умовно достроковому звільненню від відбування покарання.
Зміні умов тримання на підставі ст. 101 КВК України підлягає по відбуттю 1/2 строку покарання 16.04.2015 року. Рішенням регіональної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Кіровоградській області від 12.04.2016 року протокол №16 п.4, визначено відбування покарання в колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.ч.1,3, п.1 ч.4 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Станом на 21.02.2020 року засуджений відбув вже більше 3/4 строку призначеного покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2009 року.
Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що засуджений характеризується позитивно, має 20 заохочень, виконує законні вимоги персоналу установи, приймає активну участь у самодіяльності, входить до ради колективу засуджених, приймає участь у реалізації програми диференційного виховного впливу Духовне відродження, Фізкультура і спорт та Освіта. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 уклав шлюб, постійно спілкується з дружиною та має малолітню доньку. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що дані обставини повною мірою свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
Натомість при розгляді справи в суді першої інстанції були недостатньо вивчені та враховані дані про особу засудженого, його ставлення до праці, наявність заохочень, фактичну відсутність стягнень та всупереч положенням ст.82 КК України, роз`ясненням, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», прийнято рішення про відмову у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.
На підставі викладеного та відповідно до положень п.2 ч.1 ст.409 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням по справі нової ухвали судом апеляційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України , колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням задовольнити.
Замінити засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 7 місяців 26 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4