ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2268/20 Номер провадження 11-сс/814/297/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції матеріали клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001258 від 10 грудня 2019 року за ч. 3 ст. 332 КК України

за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 13 березня 2020 року о 17 год 45 хв. під час затримання ОСОБА_9 в порядку 208 КПК України, а також проведення особистого обшуку та обшуку його речей, а саме:

мобільний телефон NOKIA IMEI НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ;

мобільний телефон SUMSUNG 67 NEO чорного кольору з чохлом;

грошові кошти у суму 1200 доларів СІНА номіналом у 100 доларів з наступними серіями та номерами:ML85727441A; LI94751373A; LF60087569I; LB76636468W; L05721122oD; LF06261576B; LB15762280P; LF92284651C; LF40413351D; ML85727438A; MG85727448A; МК15987857В;

стартовий пакет мобільного оператора ТОВ Лайфселл з номером НОМЕР_5 без картки; стартовий пакет мобільного оператора ТОВ Лайфселл з номером НОМЕР_6 без картки; банківська картка VISA Raiffeisen Банк № НОМЕР_7 ; банківська картка VISA Raiffeisen Банк № НОМЕР_8 .

Рішення слідчого судді мотивовано, тим що вилучене майно може містити сліди злочину у межах кримінального провадження №0001258 від 10 грудня 2019 року за ознаками злочину передбаченого ст. ч. ст. 332 КК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, захисником адвокатом ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2020 року про накладення арешту на майно яке було виявлено та вилучено 13 березня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, відповідно до якої відмовити у задоволені клопотання про арешт майна.

З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє прийняте з порушенням норм кримінально процесуального законодавства та є необґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні конкретні данні, які дають підстави дійти висновку про те, що арештоване майно, зокрема мобільні телефони чи інформація, яка на них міститься, банківські картки, грошові кошти, що належать родичам ОСОБА_9 , можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні №00001254 від 18 грудня 2019 року чи докази причетності ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Відзначив, що під час обшуку так і після проведення обшуку, слідчий та прокурор не були позбавленні можливості дослідити вилучені речі, оглянути зміст інформації, яка міститься на вилучених мобільних телефонах та скопіювати весь зміст.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, дослідивши матеріали додані до клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст. 170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як встановлено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено поняття речових доказів, зокрема, як регламентовано ч. 1: Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом1частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами3, 4частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом2частини другої статті 170цього Кодексу); 4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 10 грудня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
В ході проведення досудового розслідування, було встановлено, що о 17 год. 56 хв. 13 березня 2020 року, біля с. Тополі, Дворічанського району Харківської області в 2 800 метрах від Державного кордону України з Російською Федерацією, в ході проведення контролю за вчиненням злочину були затримані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , намагалися організувати незаконне переправлення з території України на територію Російської Федерації в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за що останні передали в якості оплати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4 500 доларів США.

13 березня 2020 року о 17 год. 45 хв. в порядку ст. 208 КПК України, було затримано ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України.

13 березня 2020 року о 17 годині 45 хвилин під час затримання ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України був проведений його особистий обшук та обшук його речей, в ході якого було виявлено та вилучено наступне: Мобільний телефон «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 . Вилучено мобільний телефон «SUMSUNG 67 NEO» чорного кольору з чохлом.

13 березня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року проведено обшук будинку в якому мешкає ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: дата-штамп Нехотеевка РФ 12 березня 2020 року № 368; грошові кошти у суму 1200 доларів США номіналом у 100 доларів з наступними серіями та номерами: ML85727441A; LI94751373A; LF60087569I; LB76636468W; LO5721122oD; LF06261576B; LB15762280P; LF92284651C; LF40413351D; ML85727438A; MG85727448A; МК15987857В.

13.03.2020 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 проведено обшук автомобіля «ВАЗ-2121» д. н. з. « НОМЕР_9 », в ході якого виявлено та вилучено: стартовий пакет мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» з номером НОМЕР_5 без картки; стартовий пакет мобільного оператора ТОВ Лайфселл з номером НОМЕР_6 без картки; банківська картка VISARaiffeisen Банк № НОМЕР_7 ; банківська картка VISARaiffeisen Банк № НОМЕР_8 ;

Як встановлено матеріалами клопотання, у даному кримінальному провадженні 14 березня 2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
14 березня 2020 року постановою слідчого вищевказані грошові кошти, телефони, стартові пакети мобільних операторів, а також банківська картка визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зважаючи, що на даний час у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що в діях певних осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України, слідчий суддя наклав арешт на вищезазначене майно з метою його збереження, як речового доказу.

На переконання слідчого судді вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки зберегло сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучене в ході обшуку майно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів. Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно, може бути знищено чи приховано, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді не віднайдені, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2020 року - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4