Справа № 182/226/19
Провадження № 1-кп/0182/66/2020
У Х В А Л А
Іменем України

05.02.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0003194 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -
за участю
сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 знаходиться обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0003194 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому. Прокурор вважає, що існує ризик того, що обвинувачуй може може переховуватись від суду, скоїти нові злочини. Також прокурор вважає, що знаходячись на свободі обвинувачений може чинити тиск на свідків та потерпілих по провадженю.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та зазначив, що клопотання не мотивоване, він тривалий час знаходиться під вартою, не має наміру переховуватись від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків. Має сім`ю батьків. Обвинувачений просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою проживання батьків - АДРЕСА_1 .

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого і заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процессу, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні тяжких корисливих злочинів. Тому, суд вважає наявним ризик переховування від суду.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», п.36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Проте, обвинувачений більше року тримається під вартою, до теперішнього часу не допитані всі свідки по провадженню, в судове засідання, призначене на 05.02.2020р. до зали суду не доставлений.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання за клопотаннями прокурора та обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, наявність заяви матері, яка гарантує матеріальне забезпечення та поведінку свого сина ОСОБА_3 у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також недоведення стороною обвинувачення ризиків тиску на свідків та потерпілих, скоєння нових злочинів, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити, клопотання обвинуваченого та захисника задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ;

за першим викликом чи вимогою, з`являтися до суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали з 05.02.2020 року до 05.04.2020 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Нікопольському відділу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Нікопольському ВП ГУНП у Дніпропетровській області негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1