Справа № 164/1395/18 Провадження №11-кп/802/584/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 125 КУпАП. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000250 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 05 серпня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Прилісне, Маневицького району, Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий,:
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вироком вирішено питання цивільних позовів.
ОСОБА_9 визнаний винний та засуджений за те, що він приблизно о 20 годині 30 червня 2018 року, у меліораційній канаві між домогосподарствами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , під час конфлікту з мотиву особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_7 два удари ногою у ділянку грудної клітки, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження у виді поодиноких синців (підшкірних крововиливів) правої та лівої половини передньої поверхні грудної клітки.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що оцінюючи докази, суд дійшов невідповідних висновків фактичним обставинам справи, зокрема не взяі до уваги показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 не наносив удари потерпілому, а лише схопив його за одяг. Також зазначає, що свідок ОСОБА_11 не міг бачити шарпанини між обвинуваченим та потерпілим, оскільки між ставком, де свідок вудив рибу, та місцем події наявна огорожа. Вказує, що сумнівність походження тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 свідчить той факт, що він звернувся із заявою про їх отримання до правоохоронних органів лише 28 липня 2019 року, тобто майже через місяць після події. Також вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову є необґрунтованим. Просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання та в частині вирішення питання цивільного позову необґрунтованим. Посилається на те, що призначаючи покарання судом не враховано невизнання вини обвинуваченим, відсутність критичної оцінки своїх дій, думку потерпілого, який наполягав на призначенні покарання у виді громадських робіт. Вказує, що безпідставно не віднесено до обставин які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що визначаючи розмір моральної шкоди судом не враховано завдані моральні страждання, які він зазнав внаслідок вчиненого злочину. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт, а також стягнути з обвинуваченого 15 000 гривень заподіяної моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали та заперечили проти апеляційної скарги потерпілого, потерпілого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримав, при цьому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 заперечив, міркування прокурора, яка заперечила подані апеляційні скарги і просила рішення суду залишити без змін, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.3 ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

При ухвалені вироку та під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Суд дав належну юридичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_7 , які в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_11 , та іншими доказами покладено в основу обвинувального вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_7 , які він давав в суді першої інстанції вбачається, що вечері 30 червня 2018 року між потерпілим та ОСОБА_12 виникла бійка. Після того як конфлікт припинився, він стояв у рові і чистив трубу, коли на місце подій прибіг обвинувачений і одразу накинувся на нього. ОСОБА_9 двічі ударив його правою ногою у груди, від ударів потерпілий впав. Після цього ОСОБА_9 відтягли.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду в місцевому суді підтвердив показання ОСОБА_7 та показав, що ввечері 30 червня 2018 року він ловив рибу на своєму ставку, бачив, як під час конфлікту обвинувачений ОСОБА_9 наніс потерпілому ОСОБА_7 принаймні один удар ногою у лівий бік грудної клітки, від удару потерпілий впав у канаві. Бійка продовжилась у рові, поки їх не розборонив брат обвинуваченого.

Суд вважає, що вказані показання потерпілого і свідка ОСОБА_11 , в яких вони ретельно описали події, які мали місце 30 червня 2018 року є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та прямо стосуються тих подій, що підлягають доказуванню. Вказані показання суд вважає достовірними, оскільки такі перевірені та співставлені судом з іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження і безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 28 липня 2018 року звернувся у поліцію із заявою про вчинення злочину, вказував, що саме ОСОБА_9 заподіяв йому два удари ногою в область тулуба.

Так, протоколом проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2018 року та фототаблицями до нього, які були проведені за участю потерпілого, у присутності понятих підтверджуються вищевикладені показання потерпілого, зокрема, під час вказаної слідчої дії ОСОБА_7 показав на манекені у який спосіб ОСОБА_9 , стоячи над потерпілим, завдавав ударів правою ногою у ділянку грудної клітки з правого та лівого боку потерпілого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що обвинувачений ОСОБА_9 у своїх показаннях не заперечує перебіг подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні.

Така стратегія захисту, висунута обвинуваченим, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим як способом уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, є правильною.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про сумнівність походження тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_7 , оскільки останній звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину майже через місяць після вказаної в обвинувальному акті події, є безпідставними враховуючи наступне.

Так, згідно дослідженого місцевим судом висновку судово-медичного експерта №54 від 27 серпня 2018 року, у ОСОБА_7 констатовано наявність тілесних ушкоджень у виді поодиноких синців (підшкірних крововиливів) правої і лівої половини передньої поверхні грудної клітки, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно з карти амбулаторного хворого № 106-3840 Маневицької райполіклініки, яка була надана експерту для проведення дослідження, потерпілий ОСОБА_7 04 липня 2018 року звертався до вказаного медичного закладу зі скаргою на болі в грудях, утруднення при диханні та наявність синців. Зі слів ОСОБА_7 травма отримана 30 червня 2018 року під час побутової сварки з односельчанином.

Таким чином, потерпілий звернувся до лікувального закладу ще 04.07.2018, а не через місяць, як зазначає сторона захисту.

Також відповідно до вказаного висновку, синці на тілі ОСОБА_7 утворилися в результаті травмуючої дії тупого предмету з обмеженою слідоутворюючою поверхнею, не виключається, що у термін, вказаний потерпілим, тобто 30 червня 2018 року.

Наведений висновок експертизи проведений кваліфікованим експертом, належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані, викладені у висновку, відносяться до справи і мають доказове значення.

Окрім того, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, висновок експертизи за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам ст.101 КПК України. Дослідження експертом медичної карти потерпілого та матеріалів кримінального провадження не суперечить нормам кримінально-процесуального закону і сумнівів у законності дій експерта не викликають.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.93 КПК України.
Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з чим погоджується апеляційний суд.
Як убачається із вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 вид покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.
Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого в даному провадженні, місцевим судом встановлено не було.
Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, місцевий суд врахував те, що хоча обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і не розкаявся, однак він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, а вчинений ним злочин, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Врахував суд і ту обставину, що ОСОБА_9 вчинив злочин у зв`язку з протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_7 щодо батька обвинуваченого.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання саме у виді штрафу та в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України.
Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі потерпілого.
Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого, апеляційний суд не знаходить.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
А тому, доводи потерпілого щодо вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відповідно неврахуванням судом при призначенні покарання йому цієї обставини в якості обтяжуючої, до уваги судом не приймаються, оскільки вказана обставина органом досудового розслідування ОСОБА_9 не інкримінувалась, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України не могла бути предметом судового розгляду.
Крім того, в ході судового розгляду будь-яких фактичних даних, які б підтверджували факт перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, місцевим судом не встановлено.
Усі інші доводи потерпілого, викладені в апеляційній скарзі і надані під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку, як про це просить потерпілий.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необхідність зменшення розміру моральної шкоди, стягнутого з ОСОБА_9 на користь потерпілого, а також доводи ОСОБА_7 про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода це витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, згідно з висновками судово-медичної експертизи № 54 від 27 серпня 2018 року у ОСОБА_7 констатовано наявність тілесних ушкоджень у виді поодиноких синців (підшкірних крововиливів) правої і лівої половини передньої поверхні грудної клітки, які належать до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом в повній мірі враховано наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які свідчать про те, що потерпілому ОСОБА_7 незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_9 було спричинено моральні страждання та фізичний біль.

При вирішенні цивільного позову потерпілого, зокрема визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог закону. При цьому, суд правильно навів мотиви, з яких дійшов висновку, що сума у 7 500 грн. буде достатньою компенсацією моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що саме такий розмір моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілого, буде достатньою сатисфакцією.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не знаходить.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 05 серпня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: