Провадження № 11-кп/4820/101/20
Справа № 676/8766/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000830 від 19.11.2018 року за апеляційною скаргою потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2019 року по обвинуваченню за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, із вищою освітою, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покаранняу виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В задоволенні цивільного позову потерпілої цивільного позивача ОСОБА_9 до обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_7 в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 6821,46 гривень відмовлено, в частині відшкодування моральної шкоди, у розмірі 100 000 гривень, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Держави 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривень витрат на залучення експертів (а.м.к.п.39,53).

Ухвалено скасувати накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2018 року арешт на автомобіль марки Citroen моделі Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили (а.м.к.п.30).

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду, 19 листопада 2018 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно несправним легковим автомобілем з несправною ходовою частиною марки Citroen моделі Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 291 км. + 100 м. автодороги сполученням «Житомир - Чернівці», в межах с. Колибаївка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, поряд з господарством № 105, по вулиці Грушевського, рухаючись в напрямку до с.Жванець Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.п. 2.3 (б, д), відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, п.п. 12.3., відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 31.4., відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5.(а) колеса і шини: шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, будучи усвідомленим у технічній несправності транспортного засобу, втратив контроль над рухом транспортного засобу, допустив виїзд транспортного засобу на узбіччя, де в цей час заходилась потерпіла, та продовжуючи рух по узбіччю, яке не призначене для руху транспортних засобів, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих уламкових переломів лівої лобкової кістки та лівої сідничної кістки зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня. Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху водія легкового автомобіля марки Citroen моделі Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у виді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Зазначеними вище необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з вироком, потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнути з ОСОБА_7 , на її користь, відшкодування майнової шкоди у розмірі 7830, 96 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень. Не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікацій його дій, не погоджується з призначеним судом покаранням у зв`язку з невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 50,65 КК України, не врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані при призначені покарання і прийшов до необґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу, у розмірі 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши її думки при призначенні такого покарання. Вказує, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 не бажав відшкодовувати заподіяну їй шкоду, відшкодував, лише, частково моральну шкоду, а тому не погоджується із врахуванням судом пом`якшуючих покарання обставин, таких як, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, які стали підставою для пом`якшення призначеного покарання. Крім того, апелянтка не погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7830, 96 грн., оскільки на підтвердження вказаної суми стягнень надала суду докази, а саме довідку № 25 від 31.05.2019 року, видану лікарем-травматологом, про те, що вона перебуває на лікуванні з 19.11.2018 року із діагнозом перелом лівої сідничної та лобної кісток зі зміщенням уламків, при цьому потребує звільнення від роботи пов`язаної з ходою на далекі відстані, тобто її лікування продовжується. Згідно епікризу складеного Кам`янець-Подільською ЦРЛ від 20.09.2019 року № 306, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу наслідків ДТП та потребує проведення відповідної операції. Увесь хід її лікування відображено у медичній карті амбулаторного хворого, яку суд не витребував та не оглядав. Окрім того, у неї наявні фіскальні чеки з приводу витрат на лікування на загальну суму 859 грн. 50 коп. Судом також не прийнято до уваги заключення звукового обстеження м`яких тканин та відповідну квитанцію про оплату такого обстеження. Вважає, що з ОСОБА_7 необхідно стягнути на, її користь, майнову шкоду в розмірі 7830,96 грн. Судом безпідставно не взято до уваги її твердження, що вона отримала кошти від обвинуваченого, в сумі 9981,99 гривень, в рахунок відшкодування саме моральної шкоди, що може підтвердити її чоловік, який був присутній при зустрічах з ОСОБА_7 і мова йшла саме про відшкодування моральної шкоди, а не майнової. Суд у вироку не аргументував свою позицію з приводу стягнення моральної шкоди в розмірі 24000 грн., не врахував, що своїми діями ОСОБА_7 заподіяв їй фізичні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Стверджує, що ніяк не може оговтатися від отриманих травм, самостійне пересування призводить до нестерпного болю, вона постійно знаходиться в стані постійного психологічного стресу та душевних страждань, в момент події перенесла значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє життя, здоров`я і за наслідки перенесеної травми, кожен різкий рух відбивається фізичними болями по всьому тілу. Моральні страждання відобразилися також, і у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації, оскілки через отримані травми, довготривале лікування та рекомендації лікарів вона втратила єдине джерело своїх заробітків, гідну та високооплачувану роботу. Оскільки між злочинним діями ОСОБА_7 та завданою їй моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих їй моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, вважає, що є усі підстави для стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі, заявленому у цивільному позові.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним положенням законодавства, так як при призначенні покарання судом було враховано, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих обставин, тому суд обґрунтовано призначив покарання у виді штрафу без застосування додаткового покарання. Його транспортний засіб є єдиним джерелом отримання доходів, що є засобом в майбутньому заробити кошти для сплати їх потерпілій ОСОБА_9 . Вважає, що при вирішенні питання цивільного позову судом вірно досліджено всі докази на їх належність, допустимість, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги щодо заявлених цивільних вимог немає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, потерпілу ОСОБА_9 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, в частині призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, в межах поданої потерпілою та цивільним позивачем ОСОБА_9 апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі, не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, за вчинений злочин, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та всі обставини що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, з необережності вчинив злочин невеликої тяжкості, по місцю проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері та лікаря психіатра.

Обтяжуючих обставин покарання судом не встановлено, в силу вимог ст. 66 КК України судом визнано щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, обставинами, що пом`якшують покарання.

Крім того, судом враховано, що досудова доповідь представника персоналу органу пробації щодо середнього ризику вчинення ОСОБА_7 повторних кримінальних правопорушень та низького ризику небезпеки для суспільства.

З доводами потерпілої ОСОБА_9 про те, що судом ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання, оскільки, воно призначене у виді штрафу в мінімальному розмірі та його не позбавлено права керування транспортними засобами, колегія суддів не погоджується, з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні, так і як додаткові покарання(ч. 3 ст. 52 КК України).
Згідно з ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Пленум Верховного Суду України у п.п. 20, 21 постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Колегія суддів, з огляду на зазначені вище конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , мотиви допущених останнім порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення винного до своєї протиправної поведінки та її наслідків, не вбачає підстав для скасування вироку суду і призначення йому більш суворого покарання у виді обмеження волі та додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції закону, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується вимог апелянтки про зміну вироку, в частині вирішення цивільного позову, стягнення визначеного розміру матеріальної та моральної шкоди, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями ст.ст.23, 1168 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів кримінального провадження (а.с.17) вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов про стягнення, на її користь, з ОСОБА_7 100 000 грн. моральної шкоди і 6821, 46 грн. матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду, у задоволенні позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 6821,46 грн. відмовлено, а в частині відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на її користь, з ОСОБА_7 24 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 24 000 грн. та відмови у стягненні матеріальної шкоди.
При визначенні майнової шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги дані фіскальних чеків про придбання ліків, судна, матраца проти пролежнів за період з 19 по 23 листопада 2018 року на суму 3693,85 гривень, оскільки вказані витрати документально підтверджені і їх придбання зумовлене перебуванням ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні.

В ході судового розгляду потерпілою-цивільним позивачем ОСОБА_9 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту її перебування в період з 24 листопада 2018 року по 4 січня 2019 року на амбулаторному лікуванні, і що придбані нею ліки за вказаний період були призначені лікарем, а також що придбання вказаних лікарських препаратів було необхідне для лікування наслідків отриманих нею травм, а матеріали справи не містять будь-яких належних цьому доказів.

Місцевим судом було враховано і те, що обвинуваченим ОСОБА_7 у грудні 2018 року та лютому 2019 року було відшкодовано потерпілій ОСОБА_9 9981,99 гривень (а.м.к.п.79), в тому числі, 3693,85 гривень майнової шкоди, яка знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду судом першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що потерпіла отримала кошти в сумі 9981,99 гривень від обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки ні в розписці, ні у банківській квитанції не зазначається цієї обставини, а із показань обвинуваченого ОСОБА_7 , в ході розгляду справи судом першої інстанції та перегляду рішення апеляційною інстанцією встановлено, що він надавав кошти потерпілій саме на лікування від отриманих травм, тобто саме на відшкодування майнової шкоди. Будь-яких доказів, протилежного, потерпіла ОСОБА_9 не надала.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , судом вірно було враховано факт добровільного відшкодування, останнім, потерпілій коштів у розмірі 6288,14 гривень (9981,99 гривень добровільно відшкодованих загалом мінус 3693,85 гривень відшкодованої майнової шкоди), та з врахуванням, зазначених нею страждань і переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь потерпілої 24 000 гривень, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи, що апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, тому колегія суддів не може задовольнити вимоги потерпілої та збільшити матеріальне відшкодування на користь потерпілої, на суму 859 грн. 50 коп. витрат на лікування.
Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни, апеляційну скаргу потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4