КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором у кримінальному провадження прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, а саме: автомобіль CHERY TIGGO 3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Як вбачається з ухвали, слідчий суддя вказав, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за вчинення якого передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, та приймаючи до уваги наявність даних про належність йому майна, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме: на автомобіль CHERY TIGGO 3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , - з метою забезпечення можливої конфіскації майна, необхідно накласти арешт на вказане майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно відмовити.

Представник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Як зазначає апелянт, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000206 від 28 листопада 2019 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України (виділений з №0000055, де була повідомлена підозра) вже перебував на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва.

Посилається на те, що у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням, або дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні за №0000206 від 28 листопада 2019 року (виділений з №0000055, де була повідомлена підозра), всі питання зміни обвинувачення або висунення додаткового обвинувачення мають вирішуватись у Шевченківському районному суді м. Києва в рамках справи № 761/47017/19, що свідчить про незаконність повернення на стадію досудового розслідування та намагання незаконного повідомлення 03 березня 2020 року ОСОБА_6 про те, що у кримінальному провадженні№0000055, внесеного до ЄРДР від 24 січня 2019 року, він підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 та ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, з метою незаконного тиску на обвинуваченого для визнання ним вини по обвинуваченню у кримінальному провадженні за №0000206 від 28 листопада 2019 року.
Апелянт звертає увагу, що після повідомлення про підозру 11 листопада 2019 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000055, внесеного до ЄРДР від 24 січня 2019 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, строки досудового розслідування не продовжувались, а, отже, сплинули 11 січня 2020 року.

Також представник посилається на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.
В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000055, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 січня 2019 року, за підозрою, зокрема, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
03 березня 2020року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за вчинення якого передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_6 перебуває автомобіль CHERY TIGGO 3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
03 березня 2020 року слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадження прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме: автомобіль CHERY TIGGO 3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, зазначене клопотання було задоволено, та накладено арешт на вказаний автомобіль.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.
Крім того, як встановила колегія суддів, автомобіль CHERY TIGGO 3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на який просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_6 , а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої їх конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на автомобіль.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на автомобіль, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Що стосується посилань апелянта на те, що укримінальному провадженні №0000055, строки досудового розслідування не продовжувались, та сплинули 11 січня 2020 року, то вони є необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, якою продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000055, внесеного до ЄРДР від 24 січня 2019 року до шести місяців, тобто до 11 травня 2020 року (том 1 а.с.236).
Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором у кримінальному провадження прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, а саме: автомобіль CHERY TIGGO3, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2007/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1