Справа № 461/1982/20
Провадження № 1-в/461/45/20
УХВАЛА

12.03.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений Прокуратурою м. Львова 16.07.2005 року в межах кримінальної справи №182-0496 на все майно ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що в межах даної кримінальної справи у 2006 році Галицьким районним судом м. Львова ухвалено постанову, якою звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п.б ст.1,6 ЗУ «Про амністію». Однак, вказаним рішенням не було вирішено питання скасування арешту на майно обвинуваченого. На даний момент, на думку заявника, відпала потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, покликаючись на п. 9 розділу XI «Перехідних положень» КПК України 2012 року, заявник просить слідчого суддю вказаний арешт скасувати.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, з мотивів, наведених у ньому.

Прокурор заяву захисника не заперечив.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Як видно з матеріалів клопотання, заявник звертається до суду, посилаючись на норми КПК України, які регламентують питання скасування арешту на стадії досудового розслідування. Зокрема, керуючись п. 9 розділу XI «Перехідних положень» КПК України 2012 року, ст.174 КПК України, просить зняти арешт з майна, що є власністю обвинуваченого у кримінальній справі.

Частиною 1 ст.26 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчим суддею встановлено наступне.

Прокуратурою м. Львова 16.07.2005 року в межах кримінальної справи №182-0496 накладено арешт на все майно ОСОБА_5 , який був обвинуваченим по справі.

Постановою Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.б ст.1,6 ЗУ «Про амністію».

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

У даному випадку, арешт на спірне майно було накладено у кримінальній справі у якій ОСОБА_5 був підсудним (обвинуваченим).

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України 2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України 2012 року, і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, вказаний арешт було накладено органом досудового слідства під час процесу досудового слідства у вказаній кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Крім цього, як вбачається із заяви на даний час кримінальна справа судом розглянута та у ній винесено кінцеве процесуальне рішення.

Таким чином, якщо арешт було накладено органом досудового слідства під час процесу досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, розгляд зазначеної справи має відбуватись в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 (провадження № 14-477цс19).

Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Відповідний висновок зробила Велика палата Верховного Суду у справі № 755/10947/17, постанова від 30.01.2019 року.

Слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги той факт, що арешт на майно накладено в межах кримінальної справи на підставі положень КПК України 1960 року, досудове розслідування по справі завершено та винесено кінцеве процесуальне рішення, вважаю, що вирішення питання про зняття арешту з майна виходить за межі компетенції слідчого судді, а тому у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1