КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012593, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.01.2005 за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 22.05.2005 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.11.2010 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2018 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2019 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2018, більш суворим, призначеним даним вироком, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з 09.02.2017.
Зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 09.02.2017 до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом вирішено питання про речові докази.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 187 КК України, а також у вчиненні нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 187 КК України, за таких обставин.
05.11.2016, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 26, помітив раніше незнайомого ОСОБА_9 , який виходив з відділення банку «Ощадбанк». Сподіваючись на те, що у ОСОБА_9 при собі можуть бути грошові кошти, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний корисливий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою підбору вдалого місця для скоєння злочину, останній вирішив прослідкувати за потерпілим.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прослідкував за ОСОБА_9 до під`їзду № 7, будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає останній. У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи слідкувати за потерпілим, увійшов вслід за ним до приміщення під`їзду. Переконавшись, що на сходинковому майданчику між першим та другим поверхами немає сторонніх осіб, які би могли перешкодити йому вчинити злочин, ОСОБА_7 , перебуваючи за спиною потерпілого ОСОБА_9 , раптово, ліктем правої руки наніс удар в потиличну зону голови ОСОБА_9 , від чого потерпілий відразу впав на підлогу та втратив свідомість.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом потерпілого, обшукав кишені одягу останнього, в результаті чого заволодів його майном, а саме: гаманцем чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі 20 гривень 00 копійок, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 18.03.1999 р. та книжкою «Ощадбанку» з квитанціями, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, та з місця вчинення злочину зник.
Крім того, ОСОБА_7 , 17.12.2016, приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи у власних справах біля будинку № 24 по вул. Ревуцького у м. Києві, помітив, що біля банкомату банку «Ощадбанк» стоїть ОСОБА_10 , який в цей час знімав грошові кошти.
У цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою підбору вдалого місця для вчинення злочину, останній вирішив прослідкувати за потерпілим.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прослідкував за ОСОБА_10 до 7-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де проживає останній. Увійшов вслід за ОСОБА_10 до приміщення під`їзду, де в цей час перебувала стороння, невстановлена досудовим слідством особа, ОСОБА_7 вирішив далі продовжити рух за ОСОБА_10 , та увійшов вслід за ним до ліфтової кабіни на першому поверсі вказаного будинку.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 на третьому поверсі вийшов з ліфтової кабіни за ОСОБА_10 , який нічого не підозрюючи, почав рухатись до вхідних дверей своєї квартири. В цей момент ОСОБА_7 , переконавшись, що на сходинковому майданчику третього поверху немає сторонніх осіб, які би могли перешкодити йому вчинити злочин, перебуваючи за спиною потерпілого ОСОБА_10 , ліктем своєї правої руки наніс удар в потиличну зону голови ОСОБА_10 , від чого потерпілий відразу втратив свідомість, впавши на підлогу, та отримав тілесні ушкодження: синці на правому скаті носу, в лівій скронево-вилично-щічній ділянці з переходом в проекцію горизонтальної гілки нижньої щелепи, нижньощелепний трикутник та на передню поверхню шиї у верхню третину; садна в лобній ділянці по серединній лінії, на спинці носу; злам кромки третього зуба зліва верхньої щелепи на його висоти, що відносяться до категорії легких.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом потерпілого, який лежав на підлозі, обшукав кишені одягу останнього, та заволодів наступним майном: грошовими коштами у сумі 150 гривень 00 копійок, мобільним телефоном фірми «Keneksi S9» чорного кольору, вартістю 599 гривень 00 копійок, банківською карткою, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, а всього майном на загальну суму 749 гривень 00 копійок, після чого з місця вчинення злочину зник.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок скасувати, ОСОБА_7 виправдати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначала, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на думку обвинувачення та суду першої інстанції, по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_9 підтверджується протоколом огляду місця події від 05.11.2016, яким зафіксовано проведення будівельних робіт, що не має жодного доказового значення.
Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України, впізнання за фотознімками може бути проведено лише за необхідності. У протоколі пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам з фототаблицею до нього від 30.12.2016 не зазначено, яка була необхідність для пред`явлення особи для впізнання по фотознімках у той час, коли в Дарницькому УП ГУНП у м. Києві знаходився безпосередньо ОСОБА_7 .
Під час відтворення відеозаписів, на яких міститься інформація відеоспостереження приміщення «Ощадбанку» по вул. Ревуцького, 26, що в м. Києві, зафіксовано лише факт знаходження осіб, схожих на ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вищезазначеному приміщенні, однак не зафіксовано жодних протиправних дій.
Показання свідка ОСОБА_12 по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_10 є показаннями з чужих слів, а тому є недопустимим доказами.
При цьому, всі свідки, допитані в судовому засіданні, не були безпосередніми свідками події, а їх показання грунтуються виключно на припущеннях.
Крім того, на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга ОСОБА_7 , який просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначав, що при затриманні до нього та до свідка ОСОБА_11 застосовано фізичний та моральний вплив, а також висловлені погрози з боку двох працівників поліції. Працівники поліції за власні кошти викупили телефон із ломбарду та поклали його до кишені обвинуваченого, вилучивши його згодом при понятих.
Крім того, зазначав, що потерпілі не упізнали його як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення стосовно них, однак згодом змінили свою думку після появи працівників поліції у залі суду.

У судове засідання потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності зазначених осіб.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційних скаргах; вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За нормативним визначенням розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа вина особа майном потерпілого чи ні.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК України) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Частина 2 ст. 187 КК України передбачає відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень,та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких, 05.11.2016, близько 11-12 год., він після вуличного ярмарку зайшов до відділення «Ощадбанку», після чого зайшов до магазину та направився додому. Коли він відкрив двері під`їзду, за ним зайшов обвинувачений, який зімітував, що піднявся на другий поверх. Потерпілий підійшов до поштової скриньки, та в цей час відчув сильний удар по голові, в потилично-скроневу зону праворуч, від якого втратив свідомість та впав. Коли він прийшов до тями, виявив порожні кишені, в яких до цього поклав паспорт, ощадкнижку, записку, гаманець, посвідчення учасника бойових дій, картки з магазинів.

Після того, як він звернувся до поліції, йому зателефонували з ринку та повідомили, що знайдені його документи. Пізніше йому було повернуто посвідчення учасника бойових дій, паспорт та розірвану ощадкнижку, з якої були зняті усі грошові кошти.
Працівник відділення «Ощадбанку» показала йому відео, на яких було зображено двох хлопців та дівчину, які зняли його грошові кошти.
Даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_9 від 05.11.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, з якої убачається, що 05.11.2016, близько 12 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 17, під`їзд № 7, на першому поверсі відкрито заволоділи його особистим майном, шляхом вільного доступу /том 1, а.с.к.п. 206/.
Даними протоколу огляду місця події від 05.11.2016 зі схемою та фототоблицею до нього, відповідно до якого, слідчим ОСОБА_13 , в присутності двох понятих, за участю спеціаліста ОСОБА_14 , проведено огляд місця нападу на потерпілого ОСОБА_9 на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 /том 1, а.с.к.п. 207-213/.
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з фототаблицею до нього від 30.12.2016, з якого убачається, що слідчим в присутності двох понятих надано потерпілому ОСОБА_9 для впізнання 4 фотознімки. Потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених йому фотознімків осіб, на фотознімку № 3 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 05.11.2016 нанесла йому тілесні ушкодження та викрала особисті документи та гроші. Вказану особу впізнав за рисами та формою обличчя, волоссям /том 1, а.с.к.п. 214-216/.
Даними рапорту о/у ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві ст. лейтенанта поліції ОСОБА_15 , з якого убачається, що на виконання доручення слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_16 , ним отримано відеозапис з камери внутрішнього спостереження банку «Ощадбанк» по вул. Ревуцького, 26, де було знято кошти з карти потерпілого ОСОБА_9 /том 2, а.с.к.п. 126/.
Даними відеозаписів, що містяться на диску «DVD-R», перебіг яких відповідає даним протоколу огляду диску від 28.12.2016, з якого вбачається, що наявні на вказаному диску файлах зафіксовано, як 05.11.2016, в період з 14 год. 00 хв. до 14 год. 26 хв., ОСОБА_7 , який був одягнутий в темну куртку зі світлим капюшоном в клітинку всередині, та ОСОБА_11 перебували в приміщенні «Ощадбанку» по вул. Ревуцького, 26, де було знято кошти з карти потерпілого ОСОБА_9 , згідно квитанції № 19779125 (№ 366628790) від 05.11.2016 /том 2, а с.к.п. 130, 138-143/.
Показаннями потерпілого ОСОБА_10 , з яких убачається, що 17.12.2016, приблизно о 14 год. 00 хв., він повертався із ярмарку додому, та прямував до свого будинку АДРЕСА_2 . У момент, коли він знаходився біля під`їзду та шукав ключі, позаду нього підійшло двоє чоловіків та жінка, які після того, як він відчинив двері, зайшли за ним спершу до під`їзду, а потім попрямували за ним до ліфту.
Серед вказаних осіб знаходився ОСОБА_7 . На третьому поверсі будинку потерпілий вийшов з ліфту, проте не встиг дійти до своєї квартири, оскільки обвинувачений наблизився до нього з ліфту та наніс удар в потиличну частину, від чого він впав та знепритомнів. Отямившись, він відчув, як хтось обшукує його кишені, а потім побачив, як особа у взутті, в якому перебував обвинувачений, спускається сходами.
Унаслідок вказаних дій у нього викрали мобільний телефон, гроші в сумі 150 грн. та банківську картку.
Даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 від 17.12.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого, 17.12.2016, близько 14 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 29, невідомий чоловік наніс удар по обличчю та відкрито заволодів грошовими коштами та мобільним телефоном /том 1, а.с.к.п. 217/.
Даними витягу з інформаційно-пошукової системи «АРМОР», з якого убачається, що 17.12.2016 зареєстровано повідомлення лікаря про те, що ОСОБА_10 17.12.2016 отримав забій м`яких тканин лобної ділянки голови, забій м`яких тканин носа, ЗЧМТ /том 1, а.с.к.п. 218/.
Даними протоколу огляду місця події від 17.12.2016, відповідно до якого, слідчий ОСОБА_13 , в присутності двох понятих, за участю потерпілого ОСОБА_10 , оглянув місце нападу на потерпілого ОСОБА_10 на третьому поверсі будинку АДРЕСА_2 /том 1, а.с.к.п. 219-221/.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 3181 від 29.12.2016, з якої убачається, що у ОСОБА_10 виявлені наступні ушкодження: синці на правову скаті носу-1, в лівій скронево-виличній-щічній ділянці з переходом в проекцію горизонтальної гілки нижньої щелепи, нижньощелепний трикутник та на передню поверхню шиї у верхню третину-1; садна в лобній ділянці по середній лінії-1, на спинці носу-1; злам коронки третього зуба зліва верхньої щелепи на його висоти.
Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від не менш ніж п`яти дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за строком їх утворення можуть відповідати вказаному в постанові терміну 17.12.2016.
Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої страти працездатності) /том 1, а.с.к.п. 225-227/.
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.12.2016, відповідно до якого, потерпілому ОСОБА_10 , в присутності двох понятих, пред`явлено для впізнання чотири особи, серед яких потерпілий, із зазначенням конкретних ознак рис обличчя, під особою за № 3 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 17.12.2016 за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 29, вчинила на нього розбійний напад.
Вказаний протокол підписано понятими та учасниками, в тому числі і ОСОБА_7 , без зауважень /том 1, а.с.к.п. 228-231/.
Даними протоколу огляду місця події від 26.12.2016, відповідно до якого, в приміщенні службового кабінету № 315 Дарницького УП по вул. Кошиця, 3-а в м. Києві, в присутності двох понятих, ОСОБА_7 добровільно видав для вилучення мобільний телефон «Keneksi» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , всередині якого знаходиться сім-картка МТС з номером НОМЕР_4 , яким, як повідомив останній, 17.12.2016, він відкрито заволодів із застосуванням насильства за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 29.
Крім цього, ОСОБА_7 добровільно видав для вилучення куртку-пальто сірого кольору із капюшоном, в яку був одягнений на час огляду та під час вчинення злочину /том 1, а.с.к.п. 232-237/.
Даними листа генерального директора Ломбарду «Свіжа копійка» № 1589/12 від 20.12.2018, з якого убачається, що 17.12.2016, о 16 год. 17 хв. ОСОБА_11 закладено мобільний телефон марки «Keneksi S9», та відкуплено останньою 23.12.2016, а також повторно закладено вказаний телефон 25.12.2016 о 17 год. 27 хв., та відкуплено нею 26.12.2016, що підтверджується копіями договорів застави та викупу № № 291-16008637, 291-16008839 /том 2, а.с.к.п. 100, 108-1010/.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який під час допиту у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що він був запрошений працівниками поліції в якості понятого під час вилучення у чоловіка одягу та телефону. При цьому, чоловік добровільно видав речі, які в подальшому були вилучені. При вилученні одягу та телефону також були присутні поліцейські та іще один понятий. Телефон, зі слів чоловіка, він забрав у людини похилого віку, якій наніс удар в затилок. Працівниками поліції було складено протокол, в якому він поставив сій підпис, оскільки викладені в ньому обставини відповідали дійсності.
Показаннями свідка ОСОБА_17 , аналогічними показанням свідка ОСОБА_12 .
Даними заяви ОСОБА_7 від 26.12.2016, в якій він вказав, що надає добровільну згоду на огляд та вилучення телефону та його куртки /том 2, а.с.к.п. 238/.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, здійснені у кримінальному провадженні слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 228, 237 КПК України, зокрема, у присутності понятих. Перед пред`явленням для впізнання у потерпілих попередньо з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, опитано про її зовнішній вигляд та прикмети, а також про обставини, за яких вони бачила цю особу. Перед проведенням слідчих дій понятим роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України. Хід і результати проведення процесуальних дій зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати проведення огляду місця події та пред`явлення для впізнання, які проведені в межах строків досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для визнання вказаних слідчих (розшукової) дій недійсними, а встановлених унаслідок них доказів - недопустимими.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції у відповідності до ч. 12 ст. 290 КПК України обґрунтовано допустив відомості, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання та огляду місця події, як докази кримінального провадження.
Досліджений судом першої інстанції висновок судово-медичної експертизи складений з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 101,102 КПК України, містить в собі докладні описи проведених досліджень, зроблені за їх результатами висновки, та обгрунтовані відповіді на поставлені запитання, які грунтуються на відомостях, які сприймалися експертами безпосередньо, та які стали відомі їм під час дослідження матеріалів.

При вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час збирання та закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви у їх достовірності.

Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості та достовірності доказів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.ч. 1,2 ст. 187 КК України.
При цьому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, щоОСОБА_7 не вчиняв будь-яких насильницьких дій щодо потерпілих, а телефон вона викупила з ломбарду за вказівкою працівників поліції, які надали їй для цього грошові кошти, не можуть бути доказами невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Суд першої інстанції у вироку навів обгрунтовані мотиви неврахування вказаних показань свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких вони спростовуються вищевикладеними показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , даними протоколів прийняття заяви про вчинені кримінальні правопорушення, даними протоколів огляду місця події та фототаблицями до них, даними протоколів пред`явлення для впізнання, листа Ломбарду "Свіжа копійка", та іншими документами, які перевірені під час апеляційного розгляду та яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано визнав неналежними доказами показання допитаних в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_7 винаймав з дівчиною у неї квартиру, та від працівників поліції їй стало відомо, що він обвинувачується у пограбуванні квартир, та свідка ОСОБА_19 , який під час допиту пояснив, що ОСОБА_7 працював у нього на підприємстві та здійснив викрадення речей, унаслідок чого свідок звернувся до правоохоронних органів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 стосуються лише особистих припущень стосовно причетності ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, які не інкриміновані ОСОБА_7 у межах даного кримінального провадження, та не містять у собі фактичних обставин щодо вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України, які мають значення для кримінального провадження №0012593 та підлягають доказуванню.
Покарання ОСОБА_7 як за вчинені кримінальні правопорушення, так і на підставі ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому до обставин, які характеризують особу обвинуваченого, судом віднесено те, що ОСОБА_7 не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності.

При виборі заходу примусу судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, та обгрунтовано враховано обставини, які обтяжують покарання вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

Врахувавши конкретні обставини кримінальних правопорушень, провівши аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, із призначенням за ч. 2 ст. 187 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна, з чим погоджується і колегія суддів.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано призначив остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до постановлення Дніпровським районним судом міста Києва попереднього вироку від 20.12.2018, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк із конфіскацією майна.
Доводи захисника обвинуваченого про непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, будучи допитаними у відповідності до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України, надали детальні пояснення щодо вчинених злочинів, даними оглядів місця події, протоколів пред`явлення особи для впізнання, даними висновку судово-медичної експертизи, поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які перевірені під час апеляційного розгляду, узгоджуються між собою та іншими наявними у справі доказами, та яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зазначені потерпілі та свідки під час допиту у суді першої інстанції надали змістовні та послідовні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень. Показання потерпілих та свідків узгоджуються між собою та не викликають сумніви у їх правдивості, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Колегія суддів не убачає підстав для визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення для впізнання від 30.12.2016, який, на думку захисника, безпідставно проведено за фотознімками, у той час як ОСОБА_7 знаходився у приміщенні Дарницького УП ГУНП у м. Києві.
Як убачається з даних протоколу пред`явлення для впізнання від 30.12.2016, вказана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, якою передбачено можливість проведення впізнання за фотознімками особи.
Посилання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції врахував як доказ у вироку протокол огляду місця події від 05.11.2016, який, на думку апелянта, не має доказового значення, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України, які підтверджені сукупністю доказів, докладно наведених у вироку, та не можуть бути підставою для його скасування.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що показання свідка ОСОБА_12 є показаннями з чужих слів, ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Як убачається зі змісту наданих свідком ОСОБА_12 показань, вони містять у собі фактичні обставини вилучення 26.12.2016 одягу та мобільного телефону у ОСОБА_7 у присутності свідка, які свідок сприймав особисто, а тому суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належним та допустимим доказом у справі, та підстав вважати показання свідка ОСОБА_12 показаннями з чужих слів у розумінні ст. 97 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Доводи обвинуваченого про застосування щодо нього фізичного та психологічного впливу під час затримання, та незаконні методи ведення досудового розслідування обґрунтовано визнані судом першої інстанції безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні із заявами до правоохоронних органів чи зі скаргами до відповідних державних органів щодо тиску на нього та застосуваня незаконних методів досудового росзлідування, обвинувачений не звертався.

Дані про звернення ОСОБА_7 для проведення медичного обстеження на наявність тілесних ушкоджень, у матеріалах справи відсутні.
Згідно даних протоколу затримання ОСОБА_7 від 09.02.2017, заперечень чи зауважень стосовно викладених у протоколі відомостей, останній не висловлював, натомість вказав, що не має клопотань, скарг, зауважень чи доповнень до протоколу /том 2, а.с.к.п. 131-136/.

Крім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора на досудовому провадженні, обвинувачений або його захисник не зверталися.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3