Справа № 699/472/19
Номер провадження № 1-кп/699/34/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представників органу з питань пробації ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корсуні-Шевченківському кримінальне провадження № 0000195 щодо обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-12.07.1994 року Корсунь-Шевченківським районним судом за ч.2 ст.206, ч.2 ст.145, ст..42 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі;

-06.10.1998 року Корсунь-Шевченківським районним судом за ч.1 ст.196-1, ч.2 ст.140, ст.. 42 КК України до 2 років позбавлення волі,

-22.02.2000 року Корсунь-Шевченківським районним судом за ч.2 ст.140 КК України до 1 року позбавлення волі;

-01.10.2002 року Лисянським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,

-22.04.2010 Корсунь-Шевченківським районним судом за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково 10.11.2011 року,

-18.09.2017 Корсунь-Шевченківським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки і 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 16.04.2019 року, в денний час, перебуваючи на вул. Корсунка, поблизу домоволодіння за №31/2, у м. Корсунь-Шевченківський, Черкаської області, реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на вчинення крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підійшов до кози домашньої, яка була прив`язана до залізного прута поблизу домоволодіння за АДРЕСА_2 , та яка належна потерпілому ОСОБА_8 , де таємно, шляхом вільного доступу викрав козу домашню вагою 56 кг, вартістю 50 гривень за один кг живої ваги на загальну вартість 2800 гривень. Після чого перевів викрадену ним козу домашню до гаражного приміщення за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не визнав і показав, що йшов від матері по АДРЕСА_3 . Там помітив, що за ним йде коза. Він намагався її спіймати, а потім пішов додому, а коза продовжила йти за ним. Біля свого подвір`я він схопив козу, а потім завів на подвір`я і закрив її у власному гаражі. Про те, що коза належить гр. ОСОБА_8 він достовірно знав, крадіжку не вчиняв, мав намір повернути тварину, але до нього приїхали працівники поліції з власником кози, забравши останню.

Не зважаючи на невизнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, підтверджується письмовими доказами, серед яких:
-витягом з кримінального провадження № 0000195, згідно якого 16.04.2019 року до ЄРДР внесено відомості про те, що 16.04.2019 до Корсунь-Шевченківського ВП із заявою звернувся ОСОБА_8 , який повідомив про те, що 16.04.2019 близько 13.40 год. невідома особа здійснила крадіжку належної йому кози (а.п.51 том 1);
-даними протоколу про прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.04.2019 (а.п. 54 том 1);
-заявою ОСОБА_9 про надання добровільної згоди на проведення огляду поліцейським гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 55 том 1);
-даними протоколу огляду місця події від 16.04.2019 року та фототаблиці до нього, що проведене за участю ОСОБА_9 , в присутності двох понятих, на території домоволодіння ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , під час якого в гаражному приміщенні вказаного домоволодіння виявлено козу чорно-сірого кольору (а.п. 56-59 том 1);
- заявою ОСОБА_9 про добровільну видачу працівникам поліції кози чорного кольору (а.п. 60 том 1);
-даними протоколу огляду місця події від 16.04.2019 року та фототаблиці до нього, проведене з метою встановлення ваги кози, яка склала 56 кг. (а.п. 61-64 том 1);
-письмовою розпискою ОСОБА_8 про отримання від поліцейських на відповідальне зберігання кози чорно-сірого кольору (а.п. 65 том 1);
-довідкою Городищенського колгоспного ринку про те, що станом на 16.04.2019 середньоринкова ціна на козу за 1 кг. живої ваги складала 50 грн. (а.п. 66 том 1).

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, підтверджується показаннями :
-потерпілого ОСОБА_8 про те, що 16.04.2019 помітив через вікно будинку, а потім батько повідомив йому, що невідомий викрав його козу. Він прийшов на місце випасу кози і виявив її відсутність. Згодом по слідам він знайшов її на подвір`ї у ОСОБА_9 . На його вимогу повернути козу ОСОБА_9 заперечив, що коза у нього. Після цього він викликав поліцію. Коли прибули працівники поліції ОСОБА_9 вивів з гаражного приміщення козу і пояснив, що хотів віддати козу власнику. Додатково потерпілий пояснив, що від місця випасу кози до будинку ОСОБА_9 близько 300 метрів, а від його будинку близько 200 метрів;
-свідка ОСОБА_11 , який є батьком потерпілого, про те, що 16.04.2019 він був у своєму будинку по АДРЕСА_3 і помітив, що козу, яка належить його сину, хтось потягнув на мотузці по вулиці. Він вискочив на вулицю, але вже нікого не було. Про це він повідомив сина і разом вони пішли на АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_9 . Після цього син викликав поліцію. На вимогу поліції ОСОБА_9 відкрив гараж, а там було виявлено живу козу, яку він впізнав як свою;
-свідка ОСОБА_12 про те, що весною 2019 року вона бачила, що працівники поліції в обідній час в присутності ОСОБА_13 виводили з подвір`я останнього живу козу. Згодом вказану козу забрав до себе потерпілий ОСОБА_14 .
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторно звернув увагу на те, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_9 у їхній сукупності та які не викликають у суду сумнівів, суд прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованих діянь доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд критично, як спробу уникнути покарання за вчинений злочин, оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в його діях складу інкримінованого йому злочину в зв`язку з тим, що він не викрав козу, а лише знайшов її, а потім хотів віддати її власнику, оскільки сам обвинувачений, даючи показання в суді, вказав, що йому достовірно було відомо кому належить тварина. Разом з тим, коли до нього прийшов власник кози потерпілий ОСОБА_8 , то обвинувачений всіляко уникав повернення викраденої тварини аж до прибуття працівників поліції. На думку суду такі дії вказують на умисний характер дій обвинуваченого щодо викрадення чужого майна.

Крім того, з показань батька потерпілого свідка ОСОБА_11 судом було встановлено, що покази обвинуваченого про те, що коза самостійно йшла за ним аж до його подвір`я є такими, що не відповідають дійсності, оскільки свідок чітко вказав, що невідома особа тягнула козу на мотузці по вулиці в напрямку, де її згодом було виявлено, тобто в напрямку подвір`я обвинуваченого ОСОБА_9 , що знову ж таки вказує на викрадення ОСОБА_9 чужого майна.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання, характеристику останнього, досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

По місцю проживання обвинувачений характеризується негативно (а.п. 69 том 1).

На обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що вбачається з довідки виданої Корсунь-Шевченківською ЦРЛ №63 від 17.04.2019 року (а.п. 68 том 1).

Відповідно до висновку досудової доповіді сектору з питань пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_9 оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, також оцінюється як високий, а тому застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_9 був судимий 18.09.2017 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України, був звільнений з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки 6 місяців, який рахується з часу проголошення вироку, та який на час скоєння вказаного кримінального правопорушення - крадіжки не відбутий, оскільки 16.04.2019 року, тобто в період іспитового строку, обвинувачений знову вчинив умисний корисливий злочин.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише при ізоляції його від суспільства, шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям такого, оскільки інше покарання, при вказаних обставинах, призначене бути не може.

Призначаючи покарання, яке обвинувачений повинен відбувати реально, суд керується вимогами ч.3 ст.78 КК України, відповідно до якої у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, з урахуванням обставин вчиненого злочину, особи обвинуваченого, суд вважає, що до покарання за вчинення даного кримінального правопорушення можливо приєднати невідбуту частину покарання, що було призначене вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.09.2017 року.

З урахуванням того, що суд засуджує обвинуваченого ОСОБА_9 до реального відбуття покарання, тому негайно після проголошення даного вироку відносно останнього слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання даним вироком законної сили.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Завдані збитки на загальну суму 2800,00 грн. відшкодовані.

Арешт на майно не накладався.

Речові докази у кримінальному провадженні підлягають вирішенню відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,

Суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання приєднати невідбуту частину покарання, яке було призначене вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 18.09.2017 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, визначивши цей строк - два роки і шість місяців позбавлення волі та остаточно призначити до відбуття покарання строком на чотири роки і шість місяців позбавлення волі.

Обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду після проголошення вироку.

Початок строку відбуття покарання рахувати з часу взяття ОСОБА_9 під варту, тобто з 28 лютого 2020 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:
-козу домашню, що передана на відповідальне зберігання ОСОБА_8 під схорону розписку - залишити у його розпорядженні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_9 - в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку після проголошення вручити негайно прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1