Номер провадження: 11-кп/813/1054/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 р. в рамках кримінальних проваджень №0003204 від 29.06.2015 р. та №0003276 від 02.07.2015 р. відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого по найму, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.11.2011 р. Київським райсудом м. Одеси за ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням на 2 роки;
- 07.06.2012 р. Київським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі, 20.04.2015 р. звільненого у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ст. 128 КК України у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взято його під варту в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислено з 11.12.2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. від 26.11.2015 р.) в строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 11.12.2018 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь КУ «Міської клінічної лікарні №10» 3723,39 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_9 7020 грн. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди; на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 368,28 грн.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 08.06.2015 р. приблизно о 22 год., він, знаходячись біля будинку №3-а по вул. 25-ї Чапаївської Дивізії в м. Одесі, наявним у нього складним ножем, який він кидав в дерев`яну лавку, не бачивши, що позаду нього знаходиться потерпілий ОСОБА_10 , діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, наніс потерпілому удар в живіт, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді одного колото-різаного торако-абдомінального поранення, проникаючого в черевну порожнину з пошкодженням правої частки печінки і крововиливом в черевну порожнину (300 мл), яке згідно висновку судово-медичної експертизи №1586 від 10.07.2015 р. відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Окрім цього, 01.07.2015 р. приблизно о 00:15 год., ОСОБА_7 повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку №10 по вул. Академіка Корольова в м. Одесі, з метою відкритого викрадення чужого майна, скориставшись обставинами, які стались, а саме бійкою між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , яка відбулась за декілька хвилин до вказаного часу, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який лежав на землі подвір`я зазначеного будинку та, внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, не міг чинити опір, відкрито, шляхом ривка з руки потерпілого викрав належне потерпілому майно, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy S4 mani», вартістю 7000 грн., зі стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн., після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 7020 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 не погодились з вищевказаним вироком суду першої інстанції у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі обвинуваченого, з наступних підстав:
- судом обставиною, яка обтяжує покарання визнано вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується його власними показами, проте в матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази на підтвердження цього факту та в обвинувальному акті про це не зазначено, що виключає наявність вищезазначеної обставини;
- суд не врахував думку потерпілих щодо покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , адже потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 просили суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі;
- судом була залишена поза увагою позитивна характеристика обвинуваченого, який провину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, під час судового розгляду зобов`язався відшкодувати потерпілим особам заподіяну шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні обвинуваченого знаходиться неповнолітня дитина, а призначене покарання спричинить неможливість брати участь у її вихованні та наданні необхідної допомоги.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 додає, що він став на шлях виправлення, неофіційно працював, має цивільну дружину, протягом розгляду даного кримінального провадження не порушував своїх процесуальних обов`язків, запобіжний захід відносно нього не застосовувався та з липня 2015 р. жодних кримінальних правопорушень не вчиняв.
Посилаючись на такі доводи, захисник та обвинувачений просять вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 більше м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які доводи поданих апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-0ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст. 128, ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції послався в оскаржуваному вироку на повно, всебічно та неупереджено досліджені ним докази, наведені в мотивувальній частині вироку, які визнав допустимими, належними, достовірними та достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочинів.
Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, а також кваліфікацію дій обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження та за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує: характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином; вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в стані алкогольного сп`яніння; особу обвинуваченого, який на обліку у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого та наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, з числа передбачених ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в стані алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 128 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності посилання сторони захисту на позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , який провину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, під час судового розгляду зобов`язався відшкодувати потерпілим особам заподіяну шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та наголошує на тому, що такі обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні відносно нього вироку, зокрема, щире каяття та наявність на утриманні дитини були враховані як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Водночас, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника щодо того, що судом в якості обставини, що обтяжує покарання, безпідставно було враховано перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки зазначений факт впродовж всього досудового розслідування кримінального провадження та під час судового розгляду обвинуваченим не заперечувався, навпаки, він сам про це стверджував та повністю визнав себе винуватим за висунутим йому обвинуваченням, у зв`язку із чим в органів досудового розслідування підстав для перевірки таких тверджень не було.
Твердження захисника про те, що суд не врахував думку потерпілих щодо покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , адже потерпілі просили суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, є такими, що узгоджуються із матеріалами провадження, проте колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання, відповідно до вищенаведеної ст. 65 КК України, суд прийняв до уваги всі обставини у їх сукупності, включаючи характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також характеристику особи обвинуваченого.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , всупереч його твердженням, на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, має стійку позицію, направлену на вчинення злочинів корисливої направленості, оскільки раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних тяжких корисливих злочинів, зокрема, 23.11.2011 р. та 07.06.2012 р. Київським райсудом м. Одеси та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі. (т. 3, а.с. 228-229).
Таким чином, враховуючи викладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства.
Відповідно до положень п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та оцінивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 р., яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128 та ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4