ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/150/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003106 від 20.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003106 від 20.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 21.12.2019 року, в приміщені за адресою: м. Харків пр. Московський 276-Б, а саме: телевізор «Saturn» у кількості 2 шт., 4 системні блоки «Logi Power», монітори «LG» 3 шт., монітори «Philips» 2 шт., автомат-термінал «Лото-Забава», клавіатури 3 шт., мишки комп`ютерні 3 шт., грошові кошти в сумі 127 грн.
В обґрунтування скарги прокурор зазначив, що висновок слідчого судді щодо необґрунтованості клопотання є помилковим, оскільки слідчим суддею не взято до уваги, що вилучене під час огляду місця події 21.12.2019 року майно містить ознаки речових доказів та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Відомості, які відображені у вилучених речах можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З метою збереження майна, вказаного в клопотанні, для запобігання його псування, зникнення, втрати, знищення, приховування, передачі, відчуження. Встановлення власника такого майна не вимагається.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника власника майна, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Індустріальним ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003106 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 203-2 ККУкраїни.
24.12.2019 р. слідчий Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене під час огляду місця події 21.12.2019 року, в приміщені за адресою: м. Харків пр. Московський 276-Б, а саме: телевізор «Saturn» у кількості 2 шт., 4 системні блоки «Logi Power», монітори «LG» 3 шт., монітори «Philips» 2 шт., автомат-термінал «Лото-Забава», клавіатури 3 шт., мишки комп`ютерні 3 шт., грошові кошти в сумі 127 грн.
Клопотання слідчий мотивував тим, що 20.12.2019 року до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення оператора «102», про те, що за адресою: м. Харків, пр. Московський, 276-Б, оперуповноваженим управління стратегічних розслідувань ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 виявлено факт надання послуг грального бізнесу. 20.12.2019 року слідчим СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , було проведено огляд місця події, а саме приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено у продавця консультанта ТОВ «Слобожанський трейд» ОСОБА_11 : телевізор «Saturn» у кількості 2 шт., 4 системні блоки «Logi Power», монітори «LG» 3 шт., монітори «Philips» 2 шт., автомат-термінал «Лото-Забава», клавіатури 3 шт., мишки комп`ютерні 3 шт., грошові кошти в сумі 127 грн. Для збереження зазначеного майна, вказаного в клопотанні, для запобігання його псування, зникнення, втрати, знищення, приховування, передачі, відчуження, просив накласти арешт на вказане майно.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003106 від 20.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що слідчим у клопотанні не зазначено документи, які підтверджують право власності ТОВ «Слобожанський трейд» на майно, що було вилучено під час огляду місця події 20.12.2019р. та арешт на яке просить накласти слідчий, а доводи прокурора є лише припущенням. Також не зазначено і конкретні факти і докази, що свідчать про володіння чи користування підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя прийшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: якщо воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження. У клопотанні не зазначено, яка саме діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних стимуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному ) казино, мала місце в конкретному випадку. Будь-яких осіб, які здійснювали б один або декілька видів діяльності грального бізнесу, в клопотанні не зазначено. Матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні та не містять доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. Не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований, а також процесуальних документів щодо визнання зазначеного майна речовими доказами. Санкція ч. 1 ст. 203-2 КК України не передбачає конфіскації майна, цивільний позов не заявлено.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Власником майна були надані документи на підтвердження права займатись розповсюдженням лотерей, інші документи. Як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і на час розгляду судового колегією апеляційної скарги прокурора, підозра власнику майна не пред`явлена, доказів того, що вилучене майно має відношення до кримінального провадження не надано.
За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.
Як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і на час розгляду судового колегією апеляційної скарги прокурора, підозра власнику майна не пред`явлена, доказів того, що вилучене майно має відношення до кримінального провадження не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу прокурора кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді