Дата документу 01.04.2020 Справа № 937/9659/19
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/343/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9659/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
01 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),
захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (дистанційно),
підозрюваного ОСОБА_9 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Господарським судом Херсонської області та з Крюківським районним судом м. Кременчука, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_10 , погодженого прокурором прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 21 квітня 2020 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки: не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування з потерпілою особою та свідками у даному кримінальному провадженні.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.03.2016 № 49 о/с ОСОБА_9 було прийнято на службу в поліції та призначено на посаду поліцейського батальйону патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з одночасним присвоєнням спеціального звання молодшого складу «рядовий поліції».
Таким чином, з 10.03.2016 ОСОБА_9 набув статусу поліцейського та, склавши 06.12.2015 Присягу поліцейського, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
В подальшому наказом Департаменту патрульної поліції від 23.11.2018 № 1126 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 було призначено на посаду заступника начальника відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції.
01.04.2019 на посту «Азов» Генічеського району Херсонської області, розташованому на 500-му кілометрі автошляху М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта», інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 було зупинено транспортний засіб марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_12 . При цьому як на підставу зупинки зазначеного транспортного засобу ОСОБА_11 послався на постанову Кабінету Міністрів України № 1147 та звернувся до ОСОБА_12 з вимогою надати для ознайомлення документ, що посвідчує особу ОСОБА_12 . Не погоджуючись із зазначеною вимогою, ОСОБА_12 все ж надав належне йому посвідчення адвоката для ознайомлення ОСОБА_11 , на що останній повідомив ОСОБА_12 , що посвідчення адвоката не є документом, що посвідчує особу. При цьому ОСОБА_12 неодноразово звертався до ОСОБА_11 з вимогою повідомити йому причину зупинки належного йому транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» із зазначенням конкретних пункту, частини та статті зазначеного закону, на що ОСОБА_11 однозначно відповідав, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_12 є постанова Кабінету Міністрів України № 1147. При цьому зазначене спілкування між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відбувалося в умовах конфлікту, внаслідок чого ОСОБА_12 звернувся на лінію «102» з повідомленням про безпідставну зупинку належного йому транспортного засобу та перевищення співробітниками поліції службових повноважень, а до спілкування ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на місці події долучилися також інші співробітники патрульної поліції: поліцейський відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_13 та поліцейський Управління патрульної поліції в Черкаській області ОСОБА_14 .
В ході подальшого спілкування між вказаними особами зазначені вище співробітники патрульної поліції неодноразово зверталися до ОСОБА_12 з вимогою надати для ознайомлення документ, що посвідчує особу ОСОБА_12 , а також, зокрема ОСОБА_14 , надати змогу здійснити поверхневу перевірку належного йому транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 ». Не погоджуючись із вимогами співробітників патрульної поліції, ОСОБА_12 все ж додатково надав співробітникам патрульної поліції для ознайомлення паспорт громадянина України, виданий на його ім`я, однак відмовився від надання належного йому транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », для проведення співробітниками патрульної поліції його поверхневої перевірки, посилаючись на незаконність зазначеної вимоги співробітників патрульної поліції.
У зв`язку з викладеним до спілкування між зазначеними вище особами долучився заступник начальника відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 . Підійшовши до транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », за кермом якого перебував ОСОБА_12 , ОСОБА_9 назвав ОСОБА_12 своє прізвище, посаду, спеціальне звання, а також надав останньому для ознайомлення належне йому службове посвідчення. За вказаних обставин ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_9 , що він є адвокатом, а також те, що він звернувся на лінію «102» та наразі очікує прибуття поліцейських за його викликом.
Після зазначеного, посилаючись на приписи постанови Кабінету Міністрів України № 1147, а також положення ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_12 з вимогою надати змогу здійснити поверхневу перевірку належного йому транспортного засобу, зазначивши при цьому, що відповідно до вимог ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_12 на вимогу поліцейського зобов`язаний самостійно відчинити кришку багажника та двері салону. При цьому в ході зазначеного спілкування ОСОБА_12 декілька разів то піднімав, то опускав скло передніх дверей салону з боку місця водія, у зв`язку з чим ОСОБА_9 надав розпорядження підлеглим йому співробітникам патрульної поліції зупинити свідків, пояснюючи це наміром в подальшому розбити скло.
На вимогу ОСОБА_9 надати змогу здійснити поверхневу перевірку належного йому транспортного засобу ОСОБА_12 повідомив останньому, що вже надав для ознайомлення співробітникам патрульної поліції необхідні документи, а також зазначив, що вважає дії співробітників патрульної поліції незаконними та чекає прибуття на місце події свого адвоката та поліцейських за його викликом. При цьому ОСОБА_12 в черговий раз звернувся до співробітника патрульної поліції з вимогою повідомити йому про причину зупинки належного йому транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» із зазначенням конкретного пункту відповідної статті зазначеного закону, на що ОСОБА_9 дав однозначну відповідь, що підставою зупинки є положення постанови Кабінету Міністрів України № 1147. Окрім того, за вказаних обставин ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що у разі ненадання останнім змоги здійснити поверхневу перевірку належного йому транспортного засобу його дії будуть кваліфіковані ОСОБА_9 як злісна непокора співробітнику поліції та він буде змушений застосувати до ОСОБА_12 фізичну силу та спеціальні засоби, на що ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_9 , що надасть належний йому транспортний засіб для проведення поверхневої перевірки лише в присутності понятих.
В подальшому до спілкування між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 долучилися ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які рухалися на транспортному засобі повз місце події та були зупинені підпорядкованим ОСОБА_9 співробітником патрульної поліції ОСОБА_11 на виконання розпорядження ОСОБА_9 щодо необхідності зупинити свідків. Побачивши ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_12 залишив належний йому транспортний засіб та, вийшовши до зазначених осіб, намагався пояснити останнім своє бачення ситуації, що виникла між ОСОБА_12 та співробітниками патрульної поліції, при цьому продемонстрував усім присутнім посвідчення адвоката, видане на його ім`я. За вказаних обставин ОСОБА_9 , не надавши ОСОБА_12 можливості завершити спілкування з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , повідомив ОСОБА_12 про те, що він затриманий та, діючи спільно з ОСОБА_14 , застосував до ОСОБА_12 фізичну силу та спеціальний засіб обмеження рухомості кайданки, внаслідок чого спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден лівої лобної ділянки та забою грудної клітини, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності.
Таким чином, 01.04.2019 належний ОСОБА_12 транспортний засіб марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_12 був зупинений співробітниками патрульної поліції без передбачених для того законних підстав, а ОСОБА_12 , всупереч вимогам ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», не було повідомлено про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеній ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, будь-яких законних підстав для проведення 01.04.2019 поверхневої перевірки належного ОСОБА_12 транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », співробітниками патрульної поліції на посту «Азов» Генічеського району Херсонської області, розташованому на 500-му кілометрі автошляху М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта», не було.
Законом України "Про Національну поліцію" визначено порядок та вичерпний перелік підстав застосування поліцейським заходів примусу, застосуванню яких за викладених вище обставин мало б передувати невиконання ОСОБА_12 законної вимоги ОСОБА_9 , тобто такої вимоги, що відповідала б вимогам чинного законодавства України.
Незважаючи на викладене, 01.04.2019 ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що він обіймає посаду заступника начальника відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання старшого лейтенанта поліції, є працівником правоохоронного органу, перебуває на службі, виконує покладені на поліцію повноваження та є представником держави, діючи в порушення вимог ст.ст.3, 19, 21, ч.2 ст.22, ч.1 ст.29, ч.1 ст.33, ст.64, ч.1 ст.68 Конституції України, ст.3, ч.1 ст.6, ч.ч.1-2 ст.7, ч.1 ст.8, п.п.1-3 ч.1 ст.18, ст.29, ч.ч.1-2 ст.30, п.п.3-4 ч.1 ст.31, ч.ч.1, 4-6 ст.34, ст.35, ч.ч.1-3 та п.3 ч.4 ст.42, ч.1 ст.43, ст.44, ч.1 та п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», а також всупереч Присязі поліцейського, усвідомлюючи відсутність передбачених чинним законодавством України дійсних правових підстав для зупинки та здійснення поверхневої перевірки належного ОСОБА_12 транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », незважаючи на неодноразові зауваження ОСОБА_12 щодо цього, а також прохання останнього повідомити йому про причину зупинки у відповідності до вимог Закону України "Про Національну поліцію", з метою примусити останнього виконати його незаконну вимогу щодо надання змоги здійснити поверхневу перевірку належного ОСОБА_12 транспортного засобу, діючи спільно з ОСОБА_14 , безпідставно затримав ОСОБА_12 з застосуванням фізичної сили та спеціального засобу кайданок, спричинивши ОСОБА_12 зазначеними діями легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, чим явно вийшов за межі наданих йому прав та повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».
З огляду на наявні матеріали кримінального провадження слідство доходить до висновку, що після отримання зазначеного вище повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак слідство доходить до висновку про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та наявність ризиків, проте клопотання слідчого та його зміст не містить обґрунтування на підтвердження існування обставин, визначених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а самий ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому. Встановлені судом обставини є достатніми для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, тобто більш м`якого ніж домашній арешт.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, не перебуваючи під домашнім арештом із застосуванням електронного засобу контролю, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (у тому числі у темний час доби); незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні (маючи знайомства в органах поліції різних областей, у т.ч. за місцями проживання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, маючи доступ по службі до інформаційних баз даних та володіючи даними про місце проживання потерпілих та свідків у справі, володіючи прийомами фізичного впливу (сили), спеціальними засобами і вогнепальною зброєю, підозрюваний зможе протиправно впливати на потерпілих ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , зокрема перешкоджати їх прибуттю до органу досудового розслідування або до суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх підлеглих та підлеглих його знайомих по службі; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином знищити письмові докази, аудіо-, відеозаписи подій тощо, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення шляхом перевищення службових повноважень.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання в період часу з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на два місяці із застосуванням електронних засобів контролю.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисників, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_9 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
Відповідно до вимог ст.179 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працює на посаді начальника батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, що передбачає можливість виконання професійних обов`язків і в нічний час, характеризується за місцем служби виключно з позитивного боку, має постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, ухвалою слідчого судді від 20.02.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення підозрюваного від посади, яка була переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж домашній арешт (про який клопотав слідчий), у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час перешкоджав кримінальному провадженню. Досудове розслідування триває з квітня 2019 року, вже майже рік, та за цей період часу жодного доказу на існування ризиків органом досудового розслідування не було надано. Всі слідчі дії у даному кримінальному провадженні проводились без застосування будь-якого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 , а загальні посилання прокурора у клопотанні на вплив підозрюваного на «потерпілого, свідків» чи «перешкоджання провадженню» не можуть бути підставами для задоволення клопотання. Більш того, матеріали містять відомості про допит у травні 2019 року потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , у січні 2020 року ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 . Інших свідків, яких є необхідність допитати слідчий, не зазначив, як не зазначив і з приводу яких обставин, що мають значення по цьому кримінальному провадженню, їх необхідно допитати. Не зазначено слідчим у клопотанні, яким іншим способом ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_10 , погодженого прокурором прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 21 квітня 2020 року з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4