Справа № 405/8687/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, по даній справі засудженого 05.10.2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:
засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та просить застосувати до нього норми ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву та просив її задовольнити, при цьому зазначив, що переніс інсульт, внаслдок якого погано говорить, проте працює днювальним.
Представник Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» не заперечував проти задоволення заяви засудженого, при цьому зазначив, що на комісії установи засудженому було відмовлено в застосуванні пільги передбаченої ст. 81 КК України.
Прокурор заперечив щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання мав лише одне заохочення.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали заяви та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним напротязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та на підставі ст.69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Початок строку покарання 05.06.2018, кінець строку 05.06.2020. На момент розгляду заяви засуджений відбув 01 рік 06 місяців 14 днів строку покарання, залишилося до відбуття 6 місяців 16 днів.

З характеристики, наданої ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» станом на 18.12.2019 року в судове засідання, вбачається, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 05.06.2018 року. За час перебування в Кропивницькій УВП №14 порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.
З 21.11.2018 року відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№6). За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що останній до виконання робіт з благоустрою установи ставився розумною ініціативою, залучався до робіт без оплати праці, виконував ремонтні роботи в церкві установи, а саме готував приміщення до ремонту та прибирав приміщення після ремонтних робіт. Відповідно до пункту 5 статті 118 КВК України засуджений з 21.11.2018 року відпрацював 8 годин, був 1 раз заохочений правами начальника установи за сумінну поведінку та ставлення до праці.
Вказані обставини, хоч і свідчать про позитивну динаміку в поведінці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання, однак суд бере до уваги те, що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 05.06.2018 року, та за період з червня 2018 року по 18 грудня 2019 року стягнень не мав, при цьому мав одне заохочення, разом з тим зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась відразу після виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми (05.10.2019 року). Процес виправлення та перевиховання у засудженого не є стабільним та послідовним напротязі саме всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26.04.2012 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом враховується, що засуджений ОСОБА_5 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає надто суворою. Участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє. Соціально-корисні звязки втрачені. Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку установи не перебуває.
Вказані обставини свідчать, що заява засудженого та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 не містять достатніх відомостей про те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.
Більш того, адміністрацією установи виконання покарань поведінка ОСОБА_5 оцінювалась як така, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст.81 КК України останньому було відмовлено, що підтверджується витягом з протоколу №21 від 10.10.2019 року №6 засідання адміністративної комісії Кропивницької виправної колонії (№6) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 .
З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає, що засуджений, відбув дві третіх частини строку покарання, призначеного йому судом, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Суд приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень статті 81 КК України, відтак, в задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6