Справа №635/2662/20
Провадження по справі 1-в/635/369/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гривковичі Пінського району Брестської області Республіки Білорусь, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23 травня 2005 року Гребенківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, постановою суду звільнення від відбування покарання скасоване та направлено для відбування покарання, звільненого 21 липня 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 01 день;

-17 березня 2015 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2017 року невідбуту частину покарання у виді 2 років 5 місяців 19 днів позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі,

про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Засуджений ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав.
Представник Державної установи «Хролівський випраний центр (№140)» ОСОБА_5 надав до суду заяву про розгляд клопотання засудженого ОСОБА_4 без його участі, клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання підтримав.
Суд, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 16 квітня 2015 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_4 зараховано у строк покарання, призначеного за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 12 листопада 2014 року по 16 квітня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2017 року ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання, призначеного вироком Лубенського міського суду Полтавської області за ч.2 ст. 121 КК України, - 2 роки 5 місяців 19 днів позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі на строк 2 роки 5 місяців 19 днів, направлено ОСОБА_4 до виправного центру для відбування подальшого покарання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2018 року зараховано засудженому ОСОБА_4 час слідування під вартою до виправного центру (№140) з 20 грудня 2017 року по 17 січня 2018 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 12 листопада 2014 року, кінець строку 10 травня 2021 року.

Судом встановлено, що засуджений з 17 січня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський випраний центр (№140)» згідно ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2017 року.

Згідно характеристики, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_6 , затвердженої начальником державної установи «Хролівський виправний центр № 140» ОСОБА_7 , ОСОБА_4 за власною ініціативою з перших днів перебування в виправному центрі виявив бажання працювати, працевлаштований в обслуговуючому персоналі установи, до виконання поставлених завдань ставиться добре, дбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 допускав випадки порушення вимог порядку відбування покарання, має два стягнення, які зняті у встановленому законодавством порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має чотири заохочення, характеризується позитивно. До представників адміністрації установи грубості не проявляє. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає. Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових заходів серед засуджених, за власним бажанням приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», відвідує заплановані заходи, подає позитивний приклад іншим засудженим. За характером засуджений ОСОБА_8 спокійний, врівноважений. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Підтримує родинні зв`язки з сином шляхом телефонних розмов.

За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року судових витрат не має. Виконавчі листи до установи не надходили.

Засуджений ОСОБА_4 вину визнав повністю, розкаюється у скоєному злочині.

Адміністрація виправного центру вважає, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і його можливо звільнити умовно-достроково.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
З довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 вбачається, що за період відбування покарання засуджений мав два стягнення, які погашені у встановленому порядку, та вісім заохочень.

Враховуючи зміст довідки про стягнення та заохочення, який відображає процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, суд доходить висновку, що виправлення засудженого не має систематичного характеру.

Так, 27 серпня 2019 року до засудженого ОСОБА_4 застосовано стягнення у виді догани.

26 вересня 2019 року до засудженого застосоване заохочення у виді дострокового зняття раніше накладеного стягнення і через незначний проміжок часу після дострокового зняття накладеного стягнення, а саме: 18 жовтня 2019 року до ОСОБА_4 знову застосоване стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятору установи без виведення на роботу чи навчання на строк 3 доби.

09 квітня 2020 року до засудженого застосоване заохочення у виді дострокового зняття раніше накладеного стягнення.

На думку суду, з огляду на два стягнення в 2019 року, таку поведінку засудженого не можна вважати сумлінною.

Наявність інших позитивних відомостей щодо засудженого висновків суду не спростовує.

Згідно довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_4 , останній працював в лютому 2018 року, з травня 2018 року по грудень 2018 року, з березня 2019 року по вересень 2019 року, з січня 2020 року по березень 2020року; у березні - травні 2018 року, січні-лютому 2019 року, жовтні 2019 року, квітні - травні 2020 року засуджений не працював.
При цьому за період з лютого 2018 року по травень 2019 року кількість відпрацьованих засудженим робочих днів є незначною.
Матеріали справи не містять також даних про залучення засудженого до безоплатних робіт, зокрема, пов`язаних з благоустроєм установи виконання покарань, в період коли засуджений не працював.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до праці, поведінку за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1