У Х В А Л А
Іменем України

07 лютого 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001043 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
31.01.2020 до Зміївського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001043 від 18.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Системою автоматизованого розподілу для розгляду вказаного кримінального провадження було визначено: головуючим ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою від 03.02.2020 обвинувальний акт призначено до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ст. 319 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів з метою забезпечення кримінального провадження, мотивуючи тим, що судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати. Крім того, вказав, що фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому умисного особливо тяжкого злочину проти життя особи, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.
Також, характеристика особи обвинуваченого, на думку прокурора, свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 підтримали думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_9 вважала, що обвинувальний акт належить повернути прокурору, оскільки не вказані всі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , та не доведено вироком, який набрав законної сили, факт засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України. Просила застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
За ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дата та місце його складення та затвердження.
Визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини 1 статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, визначення поняття обвинувачення, відповідно до якого обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно зі статтею 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Водночас суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення щодо вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
В обвинувальному акті за встановленими фактичними обставинами сформульовано та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Як на доказ кваліфікуючої ознаки, передбаченої п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в обвинувальному акті наведено посилання на перебування на розгляду у Балаклійському районному суді без зазначення області як адміністративно - територіальної одиниці України кримінального провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_8 № 0000256 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до п. 17 постанови ПВСУ від 07.02.2003 "Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи" вказано "якщо винний не був засуджений за раніше вчинене вбивство чи готування до нього або замах на нього, ці його дії підлягають самостійній кваліфікації, а повторно вчинене вбивство кваліфікується за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України".
Натомість, згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
З огляду на правові норми щодо презумпції невинуватості, за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, наявність кримінального провадження, в тому числі на стадії його судового розгляду, не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, а є лише версією органів досудового розслідування, яку вони доводять на підставі обов`язку доказування відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Отже, суд застосовує висновки, викладені у постановах Верховного Суду № 760/1724/18 від 26.11.2019 та № 274/2956/17 від 11.12.2019 щодо відсутності кваліфікуючої ознаки складу злочину - повторність за відсутності на час скоєння злочину судимості у обвинуваченого, яка б підтверджувалась вироком, що набрав законної сили, за яким засуджено обвинуваченого за вчинення попередніх злочинів.
Крім того, посилання прокурора на сам факт перебування на розгляді в Балаклійському районному суді кримінального провадження № 0000256 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України може слугувати підставою для правової кваліфікації за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, не відповідає загальним засадам кримінального провадження, зокрема, презумпції невинуватості, змагальності сторін, забезпеченні права на захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 339 КПК України, у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, а так само встановлення наявності підстав для застосування кримінально-правових заходів до юридичної особи, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням та/або про початок провадження щодо юридичної особи.
Отже, вказаними нормами врегульовано порядок висунення додаткового обвинувачення особі, стосовно якої судовий розгляд не завершено.
При цьому, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Грабчук проти України» від 21 вересня 2006 року (заява № 8599/02) «практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною».
За наведеного, обвинувальний акт не містить посилання на фактичні обставини щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, так як відсутністю обвинувального вироку, яким засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 до подій 18.11.2019, не спростовано презумпції невинуватості у розумінні ч. 1 ст. 17 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
За наведеного, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, належить повернути прокурору.
Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід зазначити наступне.
Строк дії ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 19.02.2020.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим, а саме, позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, і стадію судового провадження, на якій докази не досліджувалися, колегія суддів вважає, що це переконливо свідчить про наявність ризиків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, ймовірність реалізації яких не зменшилася на даний час.
Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 , з метою попередження ризику переховування його від суду, оскільки він не може не усвідомлювати ймовірність повторного визнання його вини за висунутим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115КК, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою на строк 60 днів.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у злочині, який спричинив загибель людини, розмір застави у цьому кримінальному провадженні не визначається.
Керуючись ст. ст. 2-3, 7-9, 22, 26, 91-92, 177-178, 183, 291, 314-315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт від 18.11.2019 у кримінальному провадженні №0001043 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - повернути прокурору Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, без визначення застави, в Державній установі "Харківській слідчий ізолятор" на шістдесят днів, до 06.04.2020.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: