ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 196/657/17
УХВАЛА

"12" березня 2020 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні змінений обвинувальний акт від 24 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000100 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

03.10.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області від Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0000100 відносно ОСОБА_3 .
Справа з урахуванням положень ст. 35 КПК України передана головуючому судді ОСОБА_1 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор повідомив про підтримання ним обвинувачення за обвинувальним актом в редакції від 24.07.2019 за яким змінено обвинувачення у порядку ст. 338 КПК та дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як пропозиція здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за падання неправомірної вигоди для себе, а також одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. як

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 повідомили про те, що вони мають намір, на підставі ч. 3 ст. 338 КПК підтримувати обвинувачення в попередній редакції обвинувального акту, за яким дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

За вказаного захисники обвинуваченого, яких підтримав ОСОБА_3 заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як сформоване обвинувачення не відповідає вимогам КПК. Так, через підтримання потерпілим обвинувачення в попередній редакції за ч. 3 ст. 368 КК України, яке крім того, не відноситься до кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, та підтримання прокурором обвинувачення за ч. 2 ст. 369-2 КК України, сторона захисту позбавлення права на ефективний захист так як не має конкретного та чіткого обвинувачення від якого слід захищатися. Крім того, змінивши обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 , прокурор залишив ОСОБА_5 потерпілим, хоча він такого статусу вже не має. В порушення вимог ст. 291 КПК України змінений обвинувальний акт не містить реєстру матеріалів досудового розслідування.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти повернення обвинувачення прокурору.

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту в редакції від 24.07.2019 відносно ОСОБА_3 прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частинами 1 та 2 статті 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
При цьому відповідно до частини 3 статті 338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
За визначенням п. 19 ч .1 ст. 3 КПК України потерпілий є стороною обвинувачення в кримінальному провадженні.
Прокурор змінивши обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, фактично, відмовився від обвинувачення в попередній редакції з його викладенням фактичних обставин та їх правовою кваліфікацією. При цьому, потерпілий, діючи як сторона обвинувачення, підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Таким чином, існує ситуація за якої одні і ті ж самі фактичні обставини (з різницею в деяких кваліфікуючих ознаках) сторонами обвинувачення, в особі прокурора та потерпілого, ще до початку судового слідства, по різному викладаються та кваліфікуються. Вказане свідчить про те, що обвинувачення, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України неконкретизоване та суперечливе, що порушує принцип справедливого судового розгляду з позиці можливості обвинуваченому підготуватися до захисту.
За правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 , якому у встановленому законом порядку обвинувачення висунуте не конкретно, а тому суд не має можливості розглянути такий обвинувальний акт і повертає його прокурору для усунення недоліків.
Крім того, суд звертає увагу, що в обвинувальному акті в редакції від 24.07.2019 прокурор вказує ОСОБА_5 як особу, що є потерпілим у кримінальному провадженні, однак викладаючи формулювання фактичних обставин кримінального правопорушення, яким правам та інтересам останнього завдано шкоду, не відображено.

Суд вважає обґрунтованим твердження сторони захисту про необхідність долучення до зміненого обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування, що визначено ст. 291 КПК України, оскільки, такий реєстр, перед початком судового слідства, визначає об`єм та суть процесуальних дій вчинених стороною обвинувачення і здобутих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення.

У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
На підставі вищевказаного суд прийшов до висновку, що без усунення вказаних недоліків судовий розгляд кримінального провадження призначити неможливо, а змінений обвинувальний акт від 24.07.2019 відносно ОСОБА_3 підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 314-317 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Змінений обвинувальний акт від 24 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000100 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 16 березня 2020 року о 9 годині 30 хвилин.

Суддя:ОСОБА_1