Дата документу 30.04.2020 Справа № 321/125/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/896/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №321/125/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.297 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.297, ч.3 ст.297 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

15.12.2017 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул.Південна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця поховання ОСОБА_9 за допомогою штикової лопати, яку заздалегідь приготував, шляхом демонтажу і ривка лавочки та подальшого відділення дерев`яного сидіння від металевих профілів, таємно викрав два вищевказаних металевих профіля довжиною 110 см, шириною 5 см, до яких були приварені металеві куточки довжиною 40 см, шириною 3 см кожна, загальною вагою 6 кг, за ціною 6 грн. за 1 кг на загальну суму 36 грн., які належали ОСОБА_10 , тим самим вчинив наругу над могилою, де поховано ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_8 зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.

16.12.2017 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул.Південна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця поховання ОСОБА_11 , за допомогою штикової лопати, яку заздалегідь приготував, шляхом демонтажу і ривка та подальшого відділення металевих труб від огорожі, таємно викрав дві вищевказані металеві труби довжиною 150 см, діаметром 50 мм, товщиною стінок металу 2 мм кожна, загальною вагою 16 кг, за ціною 6 грн. за 1 кг на загальну суму 96 грн., які належали ОСОБА_12 , тим самим вчинив наругу над могилою, де поховано ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_8 зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.

18.12.2017 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул.Південна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця поховання ОСОБА_13 шляхом похитування і ривка вхідної хвіртки з огорожі таємно викрав металеву хвіртку розміром 60x40 см, яка складалась з металевого каркасу та металевих пластин у вигляді візерунку, загальною вагою 2 кг, за ціною 6 грн. за 1 кг на загальну суму 12 грн., які належали ОСОБА_14 , тим самим вчинив наругу над могилою, де поховано ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_8 зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.

09.01.2018 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул.Південна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця поховання ОСОБА_15 за допомогою штикової лопати, яку заздалегідь приготував, шляхом демонтажу і ривка та подальшого відділення металевих труб від огорожі, таємно викрав дві вищевказані металеві труби довжиною 150 см, діаметром 50 мм, товщиною стінок металу 2 мм кожна, загальною вагою 16 кг, за ціною 6 грн. за 1 кг на загальну суму 96 грн., які належали ОСОБА_16 , тим самим вчинив наругу над могилою, де похована ОСОБА_15 . Після чого ОСОБА_8 зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.

10.01.2018 року о 18 годині ОСОБА_8 , грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул.Південна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця поховання ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за допомогою штикової лопати, яку заздалегідь приготував, шляхом демонтажу і ривка з ґрунту, таємно викрав металевий саморобний стіл, який складається з листа металу розміром 40x68 см, товщиною металу 4 мм, та металевої труби довжиною 120 см, діаметром 5 см, товщиною стінок металу 2 мм, загальною вагою 12 кг, за ціною 6 грн. за 1 кг на загальну суму 72 грн., які належали ОСОБА_19 , тим самим вчинив наругу над могилами де поховано ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Після чого ОСОБА_8 зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.297 КК, як наруга над могилою; за ч.3 ст.297 КК, як наруга над могилою, вчинена повторно з корисливих мотивів.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.297 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.297 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 червня 2017 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.297 КК у виді 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.297 КК із застосуванням положень ст.69 КК у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК. Запобіжний захід щодо обвинуваченого скасувати та звільнити його з-під варти з зали суду. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючі покарання обставини, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства. Разом з тим, обвинувачений є інвалідом 3 групи, повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю злочинів, що свідчить про його щире каяття. За таких обставин суд повинен був застосувати до обвинуваченого положення ст.ст.69, 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Також судом було враховано і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який ніде не працює, не має сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується задовільно. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину. Нові п`ять епізодів злочинної діяльності у даній справі обвинуваченим вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження. Адже саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність. Проте даних про таку оцінку обвинуваченим ОСОБА_8 своїх дій в матеріалах кримінального провадження не має.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом згідно зі ст.69 КК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже кримінально-правова норма, передбачена ч.1 ст.69 КК, визначає підставу для такого призначення покарання. Ця норма може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто підставою її застосування є встановлення судом хоча б однієї обставини, що пом`якшує покарання, та принаймні однієї обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим таких обставин колегією суддів не встановлено. Обставини, на які посилався захисник, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини було враховано судом першої інстанції та стало підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, що є мінімально можливим за санкціями ч.1, ч.3 ст.297 КК.

Відтак, з огляду на обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 призначене йому покарання колегія суддів вважає пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вимоги захисника про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК не ґрунтуються на вимогах кримінального закону. Адже у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4