Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000006 від 19 травня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, непрацюючого, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше не судимого, ?
обвинуваченого за ч. 2 ст. 366 КК України, ?

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженні.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, будучи службовою особою - начальником житлово-комунального підприємства Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, видав завідомо неправдиві офіційні документи, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 366 КК України, при наступних обставинах.
Перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: с. Прилісне, вул. Центральна, 12А Маневицького району, 18.03.2013 року підписав та видав офіційний документ - довідку № 64 про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 тільки двох осіб: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , достовірно знаючи про проживання за вказаною адресою їх малолітніх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також про реєстрацію осіб, за якими зберігалося право на житло - ОСОБА_12 , трьох її дітей: неповнолітнього ОСОБА_13 , малолітніх ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , поставивши на ній печатку ЖКП і свій підпис.
Крім того, він підписав, посвідчив печаткою підприємства заяву форми 2 на ім`я керівника органу приватизації про оформлення передачі у приватну спільну власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій містились завідомо неправдиві відомості про повнолітніх членів сім`ї наймача, так як наявні підписи тільки двох повнолітніх наймачів, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, внаслідок чого ОСОБА_6 безпідставно виправдано у вчинені інкримінованого злочину.
Покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду містять істотні суперечності); істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На думку прокурора, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину під час судового розгляду доведена повністю та беззаперечно наданими стороною обвинувачення доказами.
Просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_6 , ухвалити новий, яким останнього визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 с. 366 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленн волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на 2 роки та зі штрафом в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, поклавши на ньго обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Дослідити обставини та докази, встановлені під час кримінального провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 вказує на безпідставність апеляційної скарги прокурора.
Зазначає, що ним не спричинено тяжких наслідків охоронюваним законом інтересам неповнолітніх та не заподіяно збитків на суму 189 000 грн. Він не обмежив прав та не позбавив неповнолітніх дітей ОСОБА_9 і потерпілої ОСОБА_12 права користуватися займаним приміщенням. Рішення було прийнято органом приватизації виконавчим комітетом Прилісненської сільської ради. При ухваленні рішення колегіальним органом було враховано волевиявлення законних представників неповнолітніх дітей ОСОБА_12 і ОСОБА_9 та інших членів родини.
Вважає ухвалений виправдувальний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Структура мотивувальної частини виправдувального вироку регламентована п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, в якій, у разі визнання особи виправданою, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні і не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст.94 КПК України, і сформувати повне й об`єктивне уявлення щодо обставин конкретного кримінального провадження та постановити відповідне процесуальне рішення.
Згідно вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів суд повинен належно мотивувати.
На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції не були дотримані належним чином.
Так, суд першої інстанції хоча і досліджував, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 докази, проте не надав їм належної та повної правової оцінки у своєму рішенні, що є недопустимим. Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, відповідно до обвинувального акта, затвердженого прокурором прокуратури Маневицького району від 04 грудня 2015 року, який надійшов до Маневицького районного суду Волинської області 08 грудня 2015 року, ОСОБА_6 обвинувавчувася у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а саме, у службовій недбалості, тобто, неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, які спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року обвинувальний вирок Маневицького районного суду Волинської області від 04 січня 2016 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 367 КК України скасовано у зв`язку з допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Однак і цих вимог судом першої інстанції не виконано при новому розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , із зміненим відповідно до обвинувального акта 16 вересня 2016 року обвинуваченням в частині фактичних обставин справи та правової кваліфікації дій, а саме, за ч.2 ст. 366 КК України, та з ухваленням оскаржуваного виправдувального вироку.
Зокрема, судом першої інстанції не перевірено чи дійсно були заподіяні тяжкі наслідки ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на що наголошувалось і в ухвалі апеляційної інстанції від 07 квітня 2016 року, а також чи спричинено тяжкі наслідки для законних прав та інтересів неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що інкримінується ОСОБА_6 стороною обвинувачення при отриманих під час судового розгляду і відображених у вироку показаннях потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_8 .
Як вбачається з вироку суду від 30 грудня 2016 року потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що в сільській раді оформляла нотаріально посвідчену заяву про відмову від приватизації квартири на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Разом з тим, такої ж заяви про відмову від приватизації від імені та в інтересах своїх дітей вона не оформляла. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на момент приватизації були в Польщі, будь яких заяв про відмову від приватизації не писали та нотаріально не посвідчували. Від їх імені такі заяви написала ОСОБА_9 .
Допитаний в якості свідка судом першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив, що на момент проведення приватизації квартири АДРЕСА_3 він був на заробітках за кордоном. Довіреності дружині ОСОБА_9 представляти його інтереси при проведенні приватизації квартири він не посвідчував. Будь-яких документів при проведенні приватизації квартири він не підписував. Всі підписи за нього без його дозволу поставила у всіх документах ОСОБА_9 . На момент приватизації в квартирі, крім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були зареєстровані ще їх малолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також сестра ОСОБА_8 - потерпіла ОСОБА_12 , троє її дітей: неповнолітній ОСОБА_13 , малолітні ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та сестри потерпілої і ОСОБА_8 - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Фактично на момент приватизації в квартирі проживали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх малолітні діти ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Поряд з цим в матеріалах кримінального провадження наявні заяви ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 про відмову від приватизації зазначеної квартири, датовані за виключенням останньої (не зазначена дата) 21 березня 2013 року.
Розпорядження № 1 сільського голови Прилісненської сільської ради ОСОБА_19 про передачу в приватну власність квартири датоване 18 березня 2013 року, тобто за 3 дні до поданих зазначених заяв.
Також залишено поза увагою суду і вартість квартири, якою обґрунтовано тяжкість спричинених наслідків інкримінованим ОСОБА_6 злочином, з зазначенням у вироку її ринкової вартості станом на 28 травня 2015 року (відповідно до висновку про вартість майна завершення складення звіту 09 липня 2015 року) в сумі 278 000 грн., поряд з тим, що дії, в яких обвинувачується останній згідно обвинувачення мали місце 18 березня 2013 року, на що звертав увагу і апеляційний суд в ухвалі від 07 квітня 2016 року.
В матеріалах кримінального провадження наявний висновок про вартість цього ж майна станом на 18 березня 2013 року (дата завершення складення звіту 21 червня 2016 року), відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки (квартири) становить 189 000 грн.
За наведених обставин, висновок суду зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Наведені порушення відповідно до ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає безумовному скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурораа підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження в їх сукупності, і в залежності від встановленого прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги щодо безпідставності, на думку прокурора, виправдання ОСОБА_6 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України,колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3