Справа 185/ 3649/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1522/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої),ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого (в режимі відеоконференцзвязку) ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 до 21 лютого 2020 року включно.

Дане рішення колегією суддів мотивовано тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, існує ризик переховування останнього від суду, оскільки дії, що поставлені йому у вину носять суспільно небезпечний характер. Окрім того на даний час судом ще не допитано обвинуваченого ОСОБА_10 , а також не досліджені письмові докази сторони захисту у разі їх наявності.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було лише формально зазначено про існування ризику переховування від суду, оскільки жодних доказів існування цього ризику під час судового засідання наведено не було. Також апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції під час розгляду даного клопотання не наведено мотивів неврахування окремих доказів, які свідчать на його користь та повинні бути враховані судом відповідно до вимог ст. 178 КПК України. Просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити;

захисника, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи даної скарги та просив її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

За змістом ст. 199 КПК України продовження строку тримання під вартою вирішується за правилами, передбаченими для розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу із доповненнями, викладеними у цій статті. Аналіз положень ст. 184 КПК України дає підстави стверджувати те, що підставою для початку провадження як про застосування запобіжного заходу, так і про продовження строку тримання під вартою є відповідне клопотання слідчого чи прокурора. Відповідно до ч.2 ст. 184 КПК України копія такого клопотання вручається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Посилання у цій нормі закону на необхідність вручення копії клопотання обвинуваченому дає підстави стверджувати те, що підставою для провадження про продовження строку тримання під вартою на етапі судового розгляду виключно є письмове клопотання прокурора. На думку колегії суддів, посилання законодавця на необхідність вручення обвинуваченому копії клопотання прокурора за певний проміжок часу до початку розгляду цього клопотання є запорукою забезпечення обвинуваченому права на захист шляхом надання певного проміжку часу, необхідного для ознайомлення із цим клопотанням, його мотивами та можливістю підготовки до захисту. Сам же факт обов`язковості подання прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу чи про продовження строку тримання під вартою покликаний забезпечити об`єктивне та неупереджене вирішення зазначених вище питань безстороннім судом. Зазначені вище положення КПК України перебувають у відповідності із вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст.6 якої надає кожному право на розгляд його справи незалежним та безстороннім судом, а п/п. «b» п. 3 ст.6 забезпечує право кожного мати час і можливості, необхідні для підготовки до захисту.

Між тим, як встановлено у ході апеляційного розгляду, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання під вартою був продовжений за відсутності письмового клопотання прокурора. Як вбачається із мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року питання про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою було ініційоване судом. Ця обставина підтверджується захисником, обвинуваченим та фактично не заперечується прокурором. Із пояснень захисника та даних фіксації судового провадження за допомогою технічних засобів, вбачається те, що розгляд питання про продовження строку тримання під вартою був проведений безпосередньо після його ініціювання судом. Наведене указує на те, що продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою, результатом чого стала ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року судом першої інстанції було проведено за відсутності підстави для початку провадження із розгляду даного питання, що викликає сумнів у об`єктивності, неупередженості та безсторонності суду у ході вирішення цього питання. Окрім того, зазначені вище обставини указують на те, що у ході провадження про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою було допущене порушення права ОСОБА_10 на захист, яке проявилося у не наданні йому часу та можливостей, необхідних для підготовки до захисту. Наведене указує на те, що при продовженні строку тримання ОСОБА_10 під вартою судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ст. 184, 199 КПК України, п.1, п/п. «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Посилання як суду в ухвалі, так і прокурора під час апеляційного розгляду на положення ч.3 ст. 331 КПК України, як на підставу для розгляду питання про продовження строку тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора не ґрунтуються на вимогах закону. Так, ч.3 ст.331 КПК України не визначається порядок вирішення питань, пов`язаних із продовженням строку тримання під вартою, які вирішуються відповідно до положень § 1 Глави 18 КПК України. Колегія суддів вважає, що положення ч.3 ст.331 КПК України не скасовують дію ч.2 ст. 184 КПК України щодо обов`язковості вручення обвинуваченому копії відповідного клопотання. Аналіз положень ч.2 ст.184 КПК України у поєднанні із положеннями ч.3 ст. 331 КПК України та зазначеними вище положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави стверджувати те, що при настанні обставин, передбачених ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції за відсутності клопотання прокурора може ухвалити лише одне із тих рішень, передбачених цією нормою закону, які не пов`язані із продовженням строку тримання під вартою, тобто про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою наявність відповідного письмового клопотання прокурора є обов`язковим.

Однією із гарантій забезпечення права на захист є можливість вільного вибору захисника, яке визначене положеннями як національного законодавства ( ст.ст. 20, 46, 48, 53 КПК України), так і міжнародними договорами, зокрема п/п «c» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як вбачається із матеріалів справи захист обвинуваченого у суді першої інстанції на підставі відповідних угод здійснювали адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Без належних на те правових підстав, за наявності даних про неможливість явки захисників до суду, без згоди обвинуваченого на заміну обраного ним захисника іншим захисником суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою призначив обвинуваченому ОСОБА_10 іншого захисника. При цьому колегія суддів враховує те, що на час розгляду питання про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою не закінчився і був значним, тобто достатнім для перенесення розгляду справи, забезпечення явки обраних обвинуваченим захисників та вирішення питання про продовження строку тримання під вартою під час його перебігу. Ця обставина указує на відсутність невідкладного випадку для залучення захисника в порядку ст. 53 КПК України. Зазначені дії суду першої інстанції указують на порушення права обвинуваченого на захист. Порушення судом першої інстанції положень КПК України, які регламентують право особи на захист (ст.ст. 20, 46, 48, 53 КПК України) та п/п «c» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому колегією суддів вони визнаються істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Таким чином колегією суддів визнається доведеним те, що у ході вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , за результатами чого Шевченківським районним судом м. Києва 24.12.2019 року була постановлена відповідна ухвала, були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, про які указано вище. Зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є такими, які могли стати підставою для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року.

Поряд із цим колегія суддів вважає, що скасованим може бути лише діюче судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Між тим, як вбачається із резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року строк тримання ОСОБА_10 під вартою було продовжено на два місяці, тобто до 21.02.2020 року. Матеріали справи та пояснення захисника указують на те, що строк тримання ОСОБА_10 під вартою був продовжений та на момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_10 щодо нього судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок. Ці обставини у поєднанні із положеннями ст.ст. 196, 197, 199 КПК України дають підстави стверджувати те, що строк дії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року закінчився 21.02.2020 року. Те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_10 є не діючою унеможливлює її скасування, в тому числі і за наявності зазначених вище порушень кримінального процесуального закону, які судом визнані істотними. Колегія суддів враховує і те, що положеннями КПК України не передбачено можливості закриття провадження у справі чи залишення апеляційної скарги без розгляду у випадку закінчення дії оскаржуваного рішення. У зв`язку із цим колегія суддів позбавлена можливості ухвалити будь-яке рішення у цій справі окрім як залишити оскаржувану ухвалу без змін. Поряд із цим, оскільки зазначені вище істотні порушення кримінального процесуального закону могли істотно вплинути на вирішення питання про законність оскаржуваної ухвали та можуть в подальшому мати преюдиціальне значення у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає за необхідне, залишивши ухвалу без змін, констатувати зазначені порушення, про що указано у мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 до 21 лютого 2020 року включно залишити без змін із урахуванням обставин та їх обґрунтування, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4