Святошинський районний суд міста Києва
ун. № 759/7394/19
пр. № 1-кп/759/275/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2018 за № 0009283, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , який здобув середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 29.10.2018 приблизно о 17 год. 00 хв. проходив біля будинку № 13, що по вул. Академіка Туполєва у м. Києві, та звернув увагу на раніше незнайому йому жінку, а саме ОСОБА_6 , яка сиділа на лавці на зупинці громадського транспорту, та вирішив викрасти належне їй майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обернення його на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , сів поруч із нею на лавку та, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з правої кишені куртки ОСОБА_6 належне їй майно мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», в корпусі золотого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартістю 6000 грн, в якому знаходилось дві сім-карти загальною вартістю 250 грн та картка пам`яті на 16 ГБ, вартістю 150 грн, у силіконовому чохлі золотистого кольору, вартістю 250 грн, завдавши останній матеріальну шкоду на суму 6650 грн.
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втік та прослідував до відділення ломбарду «Скарбниця», який розташований по вул. Щербакова, 45 у м. Києві, де заклав викрадене майно на власний паспорт, а отримані кошти в подальшому витратив на власні потреби.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним злочину, вказавши на час, місце, спосіб і мету його вчинення, та показав, що 29.10.2018 приблизно о 17 год. 00 хв. він проходив біля будинку № 13, що по вул. Академіка Туполєва у м. Києві, та побачив на зупинці громадського транспорту жінку, яка сиділа на лавці. Він підійшов до неї та сів поруч на лавку. Він побачив, що в кишені куртки, в яку була одягнута жінка, знаходиться мобільний телефон і він вирішив його викрасити. Він непомітно витягнув мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» з кишені куртки. Після чого, він пішов до ломбарду та здав мобільний телефон. Грошові кошти він витратив на власні потреби. Дві сім-карти та карту пам`яті він викинув.
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 29.10.2018 приблизно о 17 год. 00 хв., знаходячись на зупинці громадського транспорту біля будинку № 13, що по вул. Академіка Туполєва у м. Києві, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке належить ОСОБА_6 , а тому його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є середньої тяжкості; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та розкаянні; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, не працює має місце реєстрації та проживання у м. Києві, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий.

Відтак, за сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, а саме у виді арешту.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових злочинів (кримінальних правопорушень) та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Процесуальні витрати відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання, тобто з 03 березня 2020 року.

Речові докази:

- квитанцію з ломбарду «Скарбниця» № 834-18031804 від 29.10.2018, яка долучена до матеріалів кримінального провадження № 0009283, - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», в корпусі золотого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити належному володільцю ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1