Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________16.03.2020
Справа № 490/8951/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нетішин, Славутського району Хмельницької області, громадянину України, українця, з середньою освітою, раніше судимого:- 02.09.2019 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.4 ст.407 КК України, до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого номеру обслуги 3 розрахунку 2 взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України,-
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без права внесення застави з посиланням на тяжкість злочинів у скоєнні яких обвинувачуються та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме:
-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 вчинено умисні тяжкі кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. ОСОБА_5 розуміючи усю тяжкість вчиненого ним злочину може виїхати за кордон або на непідконтрольні Україні території;
-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки потерпіла ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 , які прямо вказуть, на те, що саме ОСОБА_5 скоїв вказані кримінальні правопорушення, а тому ОСОБА_5 перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних потерпілих у кримінальному провадженні, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь;
-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 скоїв вищевказане кримінальне правопорушення з винятковим цинізмом. Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 зможе вжити заходів щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показів на його користь. Крім цього, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення під час розгляду обвинувального акту за обвинуваченням останнього за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 187 КК України;
-вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 відповідно до наявних у матеріалах кримінального провадження даних про його особу має негативну характеристику з місця служби, відносно останнього розглядався обвинувальний акт за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ч. 4 ст. 187 КК України, на даний час засуджений Центральним районним судом а фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та маються підстави вважати, що останній вчинив ще не менше трьох кримінальних правопорушень пов`язаних х незаконним заволодінням чужого майна та може продовжити свої злочинні діяння.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання прокурора. Вважає, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а ризики, вказані прокурором, безпідставними. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та дати йому шанс на виправлення.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинувачуваного, приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання щодо продовження міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, суд не роблячи передчасних висновків щодо винуватості обвинувачуваного, не може не взяти до уваги позицію потерпілих щодо обставин вчинення відносно них тяжкого кримінального правопорушення, а також їх покази з приводу обставин та особи, обвинувачуваного, на якого вони вказують, як на чоловіка, що вчинив відносно них напад із застосуванням насильства.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості за вчинення інкримінованого правопорушення , а також наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, а також ризику незаконного впливу ним на свідків.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
А отже, зважаючи, зокрема, на правову позицію, викладену в п.п.35-43 рішення ЄСПЛ "Мюллер проти Франції", що тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
Таким чином, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має негативну характеристику з місця служби, раніше судимий, а також враховуючи тяжкість інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки обставини по справі з часу обрання та продовження запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 13 травня 2020 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 199, 331, 350, 370, 372 КПК України, суд,-
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 13 травня 2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1