ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/7759/18
Номер провадження 11-кп/819/403/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003050 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 14 березня 2020 року, включно. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 січня 2020 року скасувати, змінити обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю та з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що повідомлена ОСОБА_8 підозра за ч.4 ст.187 КК України є необґрунтованою, оскільки жодного доказу, який вказує на причетність обвинуваченого до інкримінованого злочину, прокурором не надано.

Стороною обвинувачення не наведено жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки недоведеними являються ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, так само як ризик продовження злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_8 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується.

Ні органом досудового розслідування, ні судом не вжито жодних заходів реагування за заявою ОСОБА_8 про те, що під час допиту 03 серпня 2018 року він надавав покази під тиском працівників правоохоронних органів, їх погроз та фізичного впливу.

Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, законного джерела прибутку не має, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував те, що інкримінований обвинуваченому особливо тяжкий злочин характеризується особливою зухвалістю та підвищеною суспільною небезпекою, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій).

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, так як обвинувачений має посвідчення моряка (АВ605894), яке не вилучалось, крім того, обвинувачений зареєстрований та проживає в м.Одеса, тобто поза межами розташування органу досудового розслідування, незаконно впливати на інших обвинувачених, які ще не допитувались під час судового розгляду та покази яких на досудовому розслідуванні різняться між собою, а також на свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані, знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина майна, яка була викрадена у потерпілої, а саме мобільний телефон та золота сережка, так і не були знайдені під час проведення досудового розслідування, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не зменшилися, а доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованості можливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.4 ст.187 КК України, позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Що стосується посилання апеляційної скарги захисника про те, що ні органом досудового розслідування, ні судом не вжито жодних заходів реагування за заявою ОСОБА_8 про те, що під час допиту 03 серпня 2018 року він надавав покази під тиском працівників правоохоронних органів, їх погроз та фізичного впливу, то з даного приводу судом апеляційної інстанції постановлено відповідну ухвалу, якою доручено територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві провести дослідження вказаного факту застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 фізичного та психічного насильства працівниками поліції.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо того, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обрано більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, то вони є безпідставними, оскільки вид та міра запобіжного заходу обирається щодо кожного обвинуваченого окремо з урахуванням обставин, визначених ст.ст.177-178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3