ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/601/20 Справа № 183/6166/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000346 від 04 лютого 2016 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тошківка Первомайського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України та вироком суду визнано невинуватим у висунутому йому та виправдано, у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим,
за участю учасників провадження:
прокурорів: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_9
захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах:
- потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний і необґрунтований, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла вказує, що судом першої інстанції не були досліджені обставини, які мають істотне значення для визнання доказу допустимим, а саме: не встановлено, хто поставив підпис про отримання із датою на постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 04.02.2016 року, а також, не встановлено вірність дати, повноваження особи, яка поставила дату.
У висновку судово-медичного експерта зазначено, що експертиза розпочата 04.02.2016 року та закінчена 03.03.2016 року. Судово-медичний експерт ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що експертиза була розпочата саме 04.02.2016 року, тобто вже після внесення відомостей до ЄРДР і дата у постанові не могла вплинути на її результати.
Крім того, потерпіла зазначає, що повідомлення про смерть ОСОБА_13 , який помер близько 06.00 години ранку 03.02.2016 року надійшло від ОСОБА_14 до чергової частини Новомосковського ВП 03.02.2016 року, тобто фактично 03.02.2016 року можна було вносити відомості до ЄРДР.
Також, потерпіла вказує, що у вироку невірно зазначені показання деяких свідків.
Свідок ОСОБА_15 підтвердив усі свої покази на досудовому слідстві, зокрема на слідчому експерименті, та розповів, що наносили тілесні ушкодження ОСОБА_16 лише ОСОБА_17 і ОСОБА_8 . Вони били руками і ногами по ниркам та голові цілу ніч, палкою по ногам, тягали по полу; свідок ОСОБА_18 , крім зазначених у вироку показань, зазначав, що в кімнаті були тільки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_16 , стіни у кімнаті настільки гриміли, що начебто ОСОБА_13 брали за руки та ноги і кидали об стіну; свідок ОСОБА_21 у суді зазначив, що на досудовому слідстві давав покази за вказівкою слідчого.
Потерпіла вважає, що ОСОБА_19 міг пригрозити ОСОБА_22 , оскільки після того, як ОСОБА_19 було змінено запобіжний захід і він, будучи на волі міг впливати на свідків, які проживали із ним в одній місцевості. У всіх показаннях свідки сторони обвинувачення підтвердили, що ОСОБА_13 за станом здоров`я, через погане самопочуття не міг робити, які його заставляли робити ОСОБА_8 і ОСОБА_23 , але це не зазначено у вироку.
Також, потерпіла вказує на значні помилки у вироку, а саме, у ньому зазначений невірний рік зроблених записів під час проведення НСРД, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контролю за телефонними розмовами, SMS, MMS, які проводилися у 2016 році.
Покази ОСОБА_24 , на думку потерпілої, повинні бути відхилені судом, оскільки вона є дружиною обвинуваченого, а також, вона була у реабілітаційному центрі лише до 02.02.2016 року.
Також, суд повинен був відхилити покази ОСОБА_8 та ОСОБА_25 , що в день вбивства її сина у нього зранку була «біла гарячка», оскільки вказаний стан у людини може встановити лише медичний працівник.
На думку потерпілої, ОСОБА_8 давав неправдиві покази, що 03.02.2016 року він був відсутній, оскільки водив ОСОБА_18 на відмітку до відділу з питань пробації, оскільки у нього було умовне засудження, тоді як, ОСОБА_18 являвся на відмітку 02.02.2016 року.
З урахуванням зазначеного, потерпіла вважає, що дії ОСОБА_8 повинні бути кваліфіковані саме за ч.2 ст.115 КК України, оскільки все робилось обвинуваченими навмисно, за попередньою змовою і з особливою жорстокістю.
-прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначаючи, що суд не взяв до уваги докази, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, прийнявши рішення лише на підставі суперечливого доказу, не зазначивши при цьому, чому він відкинув інші.
Висновок суду про те, що постанова про призначення судово-медичної експертизи сфальсифікована, є суперечливим, оскільки судом не було досліджено жодних доказів щодо фальсифікації зазначеної постанови.
Зазначає, що постанова, наявна у матеріалах кримінального провадження містить дату винесення постанови та дату внесення відомостей до ЄРДР 04.02.2016 року, що збігається з витягом з ЄРДР. Допитаний експерт ОСОБА_12 повідомив, що йому не відомо, коли постанова потрапила до експертного закладу, він її побачив лише 04.02.2016 року разом з трупом, тобто в день внесення відомостей до ЄРДР.
Таким чином, вказані процесуальні порушення не виключать самого факту встановлення причин смерті, що підтверджується іншими доказами, яким суд не надав належної оцінки, а саме: показами свідка ОСОБА_26 , згідно яких, ОСОБА_16 били ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . На другий день ОСОБА_16 повели на другий поверх, де били, зв`язали руки, підвісили за руки на крючок. Через деякий час хтось повідомив, що ОСОБА_16 не дихає. Він особисто бачив, як ОСОБА_19 бив потерпілого руками; показами свідка ОСОБА_25 , згідно яких, бачив у кімнаті карантину на ліжку лежав ОСОБА_29 , його руки та ноги були зв`язані. Тілесних ушкоджень на ньому не бачив, але визначив, що відсутній пульс, намагався робити штучне дихання та масаж серця, йому здалося, що грудна клітина проламана; показами свідка ОСОБА_18 , який зазначав, що били ОСОБА_30 . Данілєйко і «Полковник» декілька днів. Також, він бачив, що руки і ноги ОСОБА_16 були зв`язані, він був весь у синцях, потім дізнався, що ОСОБА_16 помер; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.10.2017 року, під час якого свідок ОСОБА_15 впізнав особу на ім`я « ОСОБА_31 », прізвисько « ОСОБА_32 », яким є ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.11.2017 року, під час якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_13 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2017 року, в ході якого, свідок ОСОБА_26 розповів та показав про події, які мали місце 03.02.2016 року, а також, відеозаписом до протоколу; протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2017 року, в ході якого, свідок ОСОБА_21 розповів та показав про події, які мали місце у буд. АДРЕСА_3 , а також, відеозаписом до протоколу.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Приймаючи зазначене рішення суд зазначив, що постанова про призначення судово-медичної експертизи 03.02.2016 року органом досудового розслідування винесена до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки зазначені відомості внесені лише 04.02.2016 року, у зв`язку з чим, є недопустимим доказом.
Також суд визнав недопустимими доказами висновок судово-медичної експертизи № 56/Е/Д від 25.03.2016 р.; висновок судово-медичної експертизи № 56/Е/Д1 від 18.07.2016 р.; висновок судово-медичної експертизи № 56/Е/Д2 від 23.12.2016 р.; висновок комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 16.06.2017 р.; висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 192-Д від 12.10.2017 р.; висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 194-Д від 25.10.2017 р.; висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 203-Д від 20.11.2017 р., оскільки вони проводилися на підставі судово-медичної експертизи № 56/Е від 04.02.2016 р., яка визнана недопустимим доказом.
Суд прийшов до висновку, що, оскільки у кримінальному провадженні не була призначена та проведена судово-медична експертиза для встановлення причин смерті ОСОБА_13 , наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для встановлення доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
31.01.2016 року, приблизно о 06:00 годині, до реабілітаційного центру Християнської благодійної організації «Милосердне серце», розташованого на території домоволодіння № 19 по вул. Гагаріна с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровській області, для проходження курсу реабілітації від алкогольної залежності, волонтери реабілітаційного центру за згодою матері ОСОБА_13 - ОСОБА_6 , після тривалого зловживання спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння доставлено ОСОБА_13 .
На території реабілітаційного центру волонтерами реабілітаційного центру - «служителем порядку» ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження було ознайомлено ОСОБА_13 з правилами внутрішнього розпорядку та зазначено, що на території центру необхідно дотримуватися встановленого графіку дня, вчити молитви, молитися та, крім того, забороняється вживати алкогольні напої, висловлюватися нецензурною лайкою. За порушення встановленого в центрі порядку передбачені покарання - фізичні вправи, поміщення до карантину тощо.
Перебуваючи на території реабілітаційного центру, ОСОБА_13 протягом трьох діб, з моменту його доставлення, на неодноразові вимоги ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, дотримуватися установленого графіку дня, вчити молитви, молитися та не висловлюватися нецензурною лайкою не реагував, покарання за порушення дисципліни у вигляді фізичних вправ виконувати відмовлявся.
Так, з 31.01.2016 року до 03.02.2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження неодноразово виникали конфлікти з приводу небажання ОСОБА_13 виконувати правила внутрішнього розпорядку, встановлені у центрі. Після чого ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою покарання та залякування ОСОБА_13 , зв`язували останнього липкою стрічкою, мотузками та неодноразово застосовували фізичне насилля, що виражалось у побитті ОСОБА_13 . Незважаючи на зазначені заходи, ОСОБА_13 продовжував ігнорувати їхні вимоги, постійно голосно кричав.
02.02.2016 року, у вечірню пору доби, у приміщенні кухні реабілітаційного центру Християнської благодійної організації «Милосердне серце», розташованої на території домоволодіння № 19 по вул. Гагаріна с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, під час проведення «профілактичної» бесіди із ОСОБА_13 у ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, направлений на побиття ОСОБА_13 з метою залякати останнього та примусити виконувати їх вимоги.
Після чого ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, повалили ОСОБА_13 на підлогу обличчям донизу, зв`язали останньому кінцівки та почали наносити йому численні удари руками, ногами в ділянку голови, тулуба і кінцівок (не менш ніж 10 ударів), після чого затягли в кімнату реабілітаційного центру, розташовану на другому поверсі, та залишили в кімнаті зі зв`язаними руками і ногами.
03.02.2016 року, о 04:00 годині, ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, почувши, що ОСОБА_13 внаслідок металкогольного психозу (алкогольного делірію), викликаного різким припиненням вживання спиртних напоїв, голосно кричить та не дає відпочивати реабілітантам і волонтерам центру, зайшли до кімнати другого поверху реабілітаційного центру Християнської благодійної організації «Милосердне серце», розташованого на території домоволодіння № 19 по вул. Гагаріна с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, де разом намагались заспокоїти ОСОБА_13 , він на вимоги ОСОБА_8 і особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, не реагував, голосно кричав, відмовлявся заспокоїтись та випорожнився під себе.
ОСОБА_8 разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, будучи обуреними поведінкою ОСОБА_13 , маючи на меті покарати останнього шляхом застосування фізичного насилля, розв`язали та виштовхали ОСОБА_13 з кімнати другого поверху на перший поверх, під час чого ОСОБА_13 впав зі сходів, піднявся та забіг до душової кімнати і зачинив двері на замок, продовжуючи гуркотіти меблями, іншими предметами та голосно кричати. У цей час у ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, з метою залякування та покарання за його «неадекватну» поведінку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, групою осіб, з метою залякування, 03.02.2016 року, о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вибили двері душової кімнати, витягли ОСОБА_13 з душової кімнати, затягли останнього на другий поверх будівлі реабілітаційного центру, де ОСОБА_8 почав вимагати від ОСОБА_13 стати обличчям до стіни та підняти руки догори. Після того, як останній виконав його вимоги, ОСОБА_8 умисно наніс не менше 2-х ударів руками в ділянку спини ОСОБА_13 , після чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, також умисно нанесла не менше 2-х ударів руками в ділянку спини потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_13 декілька разів падав на підлогу та вставав. ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, діючи умисно, групою осіб, з метою залякування потерпілого розвернув ОСОБА_13 обличчям до себе, та взявши з підлоги пляшку з водою об`ємом 5 літрів, не менше двох разів кинув її в ділянку грудної клітини ОСОБА_13 , після чого взяв фрагмент пластикової водопровідної труби та умисно наніс не менше 10 ударів по верхніх, нижніх кінцівках та тулубу ОСОБА_13 .
У цей час особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, взявши рукою за голову потерпілого ОСОБА_13 , нагнув його обличчям до підлоги та умисно наніс рукою не менше 2 ударів в ділянку шиї потерпілого. Під час нанесення ударів ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою залякування та придушення волі ОСОБА_13 вимагали від нього припинити голосно кричати та на їхню вимогу почати виконувати фізичні вправи. На вказані вимоги ОСОБА_13 не відреагував та впав на підлогу, після чого ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на виконання свого злочинного умислу, по черзі та разом, умисно нанесли не менше десяти ударів ногами по голові, тулубу і кінцівках ОСОБА_13 , не менше, ніж по п`ять ударів кожен.
Після тривалого нанесення тілесних ушкоджень на першому та другому поверсі приміщень реабілітаційного центру ОСОБА_8 і особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, бажаючи досягнення результатів своєї злочинної мети, направленої на залякування ОСОБА_13 , зв`язали останньому руки і ноги, заткнули кляпом, після чого затягнули ОСОБА_13 до приміщення горища, розташованого на другому поверсі реабілітаційного центру, де залишили його, не надавши медичної допомоги, позбавивши можливості ОСОБА_13 надати собі першу медичну допомогу або звернутися за медичною допомогою до інших.

Своїми умисними спільними діями, що виразились у завданні ударів руками і ногами в ділянку голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_13 , завданні ударів фрагментом пластикової труби в ділянку тулуба і кінцівок ОСОБА_13 , киданні пляшки з водою у ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, та в даному випадку сприяли настанню смерті потерпілого.

Смерть потерпілого ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 09:00 до 11-00 години від закритої тупої травми грудної клітини з великими крововиливами в м`які тканини грудної клітини, численними переломами ребер з пошкодженнями пристінкової плеври, переломами грудини, забоєм серця, легенів, яка в своєму перебігу ускладнилася шоком.

Настанню смерті сприяла внутрішньочерепна травма з великими крововиливами в м`які покриви голови з внутрішнього боку, під м`якими мозковими оболонками та в речовину головного мозку.
Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, з метою залякування потерпілого, що спричинило смерть потерпілого.
Вислухавши доповідь судді, думку потерпілої та її представника, які просили скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, визнавши винуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст. 115 КК України та призначити суворе покарання, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та вважав вирок суду необґрунтованим та просив ухвалити новий вирок за ч.2 ст. 121 КК України , призначивши обвинуваченому 10 років позбавлення волі, апеляційну скаргу потерпілої підтримав частково, думку обвинуваченого та його захисників, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просили відхилити апеляційні доводи сторони обвинувачення та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та потерпілої з наступних підстав.
Відповідно до ч1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа,
2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим,
3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Зазначені вимоги закону судом належним чином не виконані.
Приймаючи рішення про виправдання суд навів перелік доказів наданих стороною обвинувачення та зазначив, що проаналізувавши та оцінивши наведені докази, приходить до висновку, що докази, кожен окремо та в своїй сукупності, є належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, є допустимими, оскільки вони отримані в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, є достовірними, оскільки фактичні дані, отримані за допомогою зазначених доказів, не спростовані іншими доказами( а.п. 180 т.3), чим поставив під сумнів виправдувальний вирок, оскільки виправдувальний вирок не може містити доказів винуватості.
Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про недостатність доказів, оскільки поспішно прийняв рішення щодо визнання постанови про проведення судово- медичної експертизи недопустимим доказом і як наслідок визнав недопустимими доказами всі проведені органом досудового розслідування судово- медичні експертизи.
Колегія суддів звертає увагу суду на те, що Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

Колегія суддів зауважує, що суд помилково визнав постанову про призначення судово- медичної експертизи від 04.02. 2016 року (а.п. 98 , т.1) сфасифікованою, шляхом внесення до постанови відомостей про дату винесення, номер в ЄРДР та дати внесення відомостей до ЄРДР, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що відомості внесено до ЄРДР саме за №0000346 від 04.02. 2016 року за ознаками ч.1 ст. 115 КК України та зазначено дату призначення судово- медичної експертизи 04.02. 2016 року, що не свідчить про внесення неправдивих даних(сфальсифікованих даних, як на думку суду першої інстанції).

Не можна погодитися з висновками суду, що наявність відмітки на постанові « отримав 03.02. 2016 року» свідчить про призначення саме судово- медичної експертизи, враховуючи те, що судом першої інстанції не встановлено ким вказана відмітка поставлена і яке значення вона має для визначення порядку призначення вказаної експертизи.

Судом першої інстанції отримано копію постанови про призначення судово- медичної експертизи ( а.п. 126 т.3) на якої зовсім немає дати призначення експертизи та відсутня відмітка « отримав 03.02. 2016 року», тоді як у висновку судово- медичного експерта (а.п.100-101 т.1) у розділі- Дані матеріалів кримінального провадження зазначено, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000346 від 04.02. 2016 року, тобто експерт зазначав саме номер кримінального провадження, за яким провадилося досудове розслідування та судово- медична експертиза, що ставить під сумнів призначення вказаної експертизи до внесення відомостей до ЄРДР. Зазначалася експертом дата, саме 04.02. 2016 року та розпочато експертизу саме 04.02. 2016 року.

Вказані обставини, суд першої інстанції не досліджував та не усунув суперечності, які мали істотне значення для висновків суду, а тому не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про визнання всіх наявних у матеріалах кримінального провадження висновків судово- медичних експертиз недопустимими доказами та як наслідок категоричного висновку суду про недостатність доказів винуватості обвинуваченого у скоєнні саме ним злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України.
Крім того, не можна не погодитися з доводами апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не навів мотивів з яких відкидає інші докази. Не можна визнати вмотивованим вирок, в якому залишилися не спростованими всі вказані в обвинувальному акті докази, або не приведено переконливих мотивів для спростування якого-небудь.
Таким чином, можна зробити висновок про те, що судом ухвалене невмотивоване рішення, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права( ст. 411 КПК).
ЄСПЛ вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя т.я. у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( п.1 ст. 6 КЗПЛ- «Кузнецов та інші проти Росії», « Гірвісаарі проти Фінляндіі»).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначене неправильне застосування кримінального процесуального закону, розглянуті інші доводи, наведені у апеляційних скаргах. Крім того, суду необхідно допитати експертів у судовому засіданні з приводу виконання відмітки на постанові слідчого та оцінити, яке значення це мало для проведення експертизи та чи порушувало порядок призначення експертизи, та оцінивши докази у їх сукупності , постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року, щодо ОСОБА_8 , якого визнано невинуватим у висунутому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4