Справа 127/4677/20
Провадження 1-кс/127/2262/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання адвоката ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_2 подав до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання про скасування арешту майна.

Клопотання мотивовано тим, що 29.11.2012 року між Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 134,09 га, кадастровий номер :02:002:0017 (копія договору додається).

10.08.2018 року Погребищенським районним судом Вінницької області було видано виконавчі листи на виконання рішення суду від 30.03.2018 року по справі № 143/1269/17, яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ФГ «Ланецького» на користь ОСОБА_5 17 916 489 грн. 42 коп. боргу та 8000 грн. судового збору (копія виконавчого листа додається).

10.09.2019 року приватним виконавцем ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60026733 та розпочато примусове виконання виданого судом виконавчого листа № 143/1269/17 від 10.08.2018 року (копія постанови додається).

В ході виконання судового рішення, приватним виконавцем було встановлено, що боржнику ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі від 29.11.2012 року належить право користування земельною ділянкою площею 134,09 га, кадастровий номер :02:002:0017.

08.10.2019 року приватний виконавець виніс постанову про опис та арешт належного боржнику права оренди земельної ділянки площею 134,09 га, кадастровий номер :02:002:0017 (копія постанови додається), 22.10.2019 року приватний виконавець виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення ринкової вартості права оренди на вказану земельну ділянку (копія постанови додається), а після визначення вартості, - 11.11.2019 року виконавець подав до ВФ ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію майна боржника в порядку, що встановлений чинним законодавством України (копія заявки додається).

16.12.2019 року відбулись електронні прилюдні торги, в яких взяв участь і переміг ОСОБА_3 , придбавши земельну ділянку площею 134.9 га, кадастровий номер :02:002:0017 за 848 304.11 грн., що підтверджується протоколом про електронні торги № 453945 (копія додається).

В період з 16-19 грудня 2019 року ОСОБА_3 сплатив повну вартість права оренди вказаної земельної ділянки.

19.12.2019 року приватний виконавець видав ОСОБА_3 акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки площею 134.9 га, кадастровий номер :02:002:0017 (копія додається).

20.12.2019 року на підставі протоколу про електронні торги та акту про проведені електронні торги з реалізації права оренди, державним реєстратором ОСОБА_7 було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 134,09 га, кадастровий номер :02:002:0017 за ОСОБА_3 (копія витягу з ЄДР речових прав додається).

Набувши право оренди на вказану земельну ділянку, ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 29.11.2012 року, так як він став новим орендарем вказаної земельної ділянки замість ОСОБА_4 , тому виникла необхідність привести договір у відповідність до обставин, що змінились.

08 січня 2020 року між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору оренди від 29.11.2012 року про заміну сторони договору - Орендаря, з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 (копія додаткової угоди додається).

Не погодившись із укладенням додаткової угоди, ФГ «Кальній» звернулось до Вінницького відділу поліції із заявою про вчинення злочину.

24.01.2020 року СВ Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області були внесені відомості про кримінальне провадження №0000141, порушене за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, по факту начебто вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, які начебто незаконно уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 29.11.2012 року про заміну сторони цього договору оренди.

18.02.2020 року цивільний позивач ФГ «Кальній» звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт земельної ділянки, яка є об`єктом оренди за договором та заборону здійснювати обробіток ґрунту, сівбу, проведення меліоративних робіт, проводити будь-які реєстраційні дії, та укладати будь-які правочини відносно цієї ділянки.

18.02.2020 року слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 без повідомлення ОСОБА_3 виніс ухвалу, якою наклав арешт на земельну ділянку площею 134,09 га, кадастровий номер :02:002:0017, право оренди на яку було набуто ОСОБА_3 на електронних торгах в ході виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і заборонив йому обробіток ґрунту, сівбу, проведення меліоративних та будь-яких інших робіт на цій земельній ділянці.

Вважаємо, що арешт накладено необґрунтовано з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України: «Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України: «.Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна».

Слідчий суддя не повідомив ОСОБА_3 про розгляд клопотання про арешт належної йому земельної ділянки, повністю заборонивши йому користування нею. При цьому суддя взагалі не навів мотивів в ухвалі, в чому полягала необхідність вирішувати питання про арешт земельної ділянки і заборону її використання у відсутність ОСОБА_3 , який є її добросовісним набувачем та законним користувачем, тим самим суддя порушив положення ч. 1 та ч. 2 ст. 172 КПК України та позбавив власника майна (речових прав) можливості захисту своїх прав при вирішенні цього питання.

Із клопотанням про накладення арешту до Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ФГ «Кальній», якого суд вважав цивільним позивачем.

Однак, як вбачається із договору оренди земельної ділянки площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) від 29.11.2012 року, він укладений між Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області та ОСОБА_4 .

ФГ «Кальній» не являється стороною цього договору. Мало того, цей договір був укладений 29.11.2012 року, а ФГ «Кальній» згідно відомостей ЄДР юридичних і фізичних осіб підприємців створене лише 19.04.2013 року (ці відомості є у вільному доступі в мережі Інтернет, які можна переглянути за посиланням - https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.10.2019 року підтверджується, що власником земельної ділянки площею 134 га, (кадастровий №:02:002:0017) є ГУ Держгеокадастру у Вінницьі області, а орендарем ОСОБА_4 (копія додається). За ФГ «Кальній» ніякі пре щодо вказаної ділянки взагалі не рахувалися і не рахуються.

Жодних доказів того, що ФГ «Кальній» має яке-небудь відношення або я небудь права щодо земельної ділянки площею 134,09 га, (кадастров №:02:002:0017) суду надано не було.

Однак суддя з невідомих підстав вирішуючи клопотання ФГ «Кальній» п накладення арешту навіть не пересвідчився в тому, чи має ФГ «Кальній» як небудь відношення до земельної ділянки площею 134,09 га, (кадастрові №:02:002:0017) і чи дійсно йому була завдана шкода та чи є хоч які небудь підстави вважати його цивільним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України: «Цивільним позивачем кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнова та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнові шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов».

Так як ФГ «Кальній» не має і ніколи не мав будь-яких правових відносин земельної ділянки площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) і результаті її примусового відчуження йому не була і не могла бути завдана майнова шкода, - він не може бути цивільним позивачем в кримінальному процес відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 КПК України.

Однак слідчий суддя ці обставини із незрозумілих причин взагалі н» дослідив, і в порушення ч. 1 ст. 61 та ч. 1 ст. 128 КПК України вважав ФІ «Кальній» цивільним позивачем та ще й розглянув і задовольнив його клопотанні про арешт.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України: «Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом».

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України: «Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння».

Отже, положення ст.ст. 62, 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відсутність підозрюваного чи обвинуваченого позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи повинна юридична особа відповідати за шкоду і чи підлягає арешту належне їй майно.

Незважаючи на це, відповідачем в цивільному позові визначено ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, яке судячи з цивільного позову начебто вчинило незаконні дії про заміну сторони договору оренди від 29.11.2012 року із орендаря ОСОБА_4 на орендаря ОСОБА_3 ..

При цьому заміна орендаря із ОСОБА_4 на ОСОБА_3 відбулась ще 20.12.2019 року на підставі акту приватного виконавця про проведені електронні торги та рішення державного реєстратора ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав (копія додається), а додаткова угода до договору оренди від 29.11.2012 року між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_3 була укладена 08 січня 2020 року, тобто після того, як заміна сторони договору - орендаря, вже відбулась.

Цією додатковою угодою лише було приведено договір у відповідність до обставин, які змінились.

Таким чином, ОСОБА_4 втратив право оренди на земельну ділянку площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) не на підставі дій ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та додаткової угоди від 08.01.2020 року, а на підставі електронних торгів, які відбулись в рамках виконавчого провадження з виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Це прямо вказує на те, що діями посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не було і не могло бути завдано шкоди ні ОСОБА_4 ні ФГ «Кальній».

Крім того, слідчим не виносилась постанова про визнання посадової особи ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області в рамках кримінального провадження №0000141 підозрюваним або обвинуваченим, а відтак відсутні будь-які підстави вважати, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області взагалі може бути цивільним відповідачем в цьому кримінальному процесі.

Однак з невідомих причин, слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, не дослідив цих обставин, не з`ясував чи є постанова слідчого про визнання посадової особи ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області підозрюваним у цій справі і чи може взагалі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за вказаних обставин бути цивільним відповідачем, в наслідок чого слідчий суддя задовольняючи клопотання про арешт порушив ч. 1 ст. 62 та ч. 1 ст. 128 КПК України і наклав арешт на майно особи, яка не може бути відповідачем, принаймні доти, доки посадова особа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не буде визнана підозрюваним.

Крім того, підчас вирішення клопотання про арешт, слідчий суддя взагалі не досліджував матеріалів кримінального провадження, не переконався в тому чи дійсно був пред`явлений цивільний позов, не перевірив чи дійсно ФГ «Кальній» завдано матеріальної шкоди і чи являється розмір цивільного позову обґрунтованим, чим порушив при накладенні арешту вимоги ч. 6 ст. 170 КПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний перевірити обґрунтованість розміру цивільного позову перед накладенням арешту. Мало того, слідчий суддя не з`ясував вартості майна на яке наклав арешт і не перевірив чи співмірна вартість майна на яке накладається арешт із розміром шкоди, чим порушив вимоги ч. 8 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України: «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна».

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України: «Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження».

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: «Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди».

Відповідно до ухвали слідчого судді від 18 лютого 2020 року, арешт на земельну ділянку площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, а також для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Однак земельна ділянка площею 134,09 га, (кадастровий № :02:002:0017) не була визнана органом досудового слідства речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000141.

Поняття речових доказів визначено ст. 98 КПК України. Відповідно до вказаної норми: «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, up були об єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом- або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

Майно, яке має одну або декілька ознак, передбачених ст.. 98 КПК України може бути визнано речовим доказом лише за рішенням слідчого. Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Отже, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

При цьому орган досудового слідства не вважає земельну ділянку площею 134,9 га, (кадастровий №:02:002:0017) речовим доказом, оскільки до цього часу відповідну постанову про визнання її речовим доказом не виніс.

Незважаючи на це слідчий суддя своєю ухвалою наклав арешт на земельну ділянку, яка речовим доказом у кримінальному провадженні не була визнана, чим грубо порушив ст. ст. 98, 110, 170, 173 КПК України.

Варто також зазначити, що слідчий суддя підчас вирішення клопотання про арешт майна не має права переймати на себе повноваження органу досудового розслідування і вдався до вирішення питань про те, що має бути доказом у кримінальному провадженні №0000141, оскільки це питання згідно вимог процесуального законодавства віднесено до виключної компетенції органу досудового розслідування.

В резолютивній частині оскаржуваної ухвали слідчий суддя ухвалив: «Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 134.09 га кадастровий номер кадастровий №:02:002:0017), що знаходиться за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, Плисківська сільська рада із забороною використання іншими особами у тому числі обробітку ґрунту, сівби, проведення меліоративних робіт тощо, окрім як для цілей кримінального провадження...».

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України: «Заборона або обмеження користування, розпорядження майном, можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі майна».

Слідчий суддя в своїй ухвалі не встановив факт існування обставини, які підтверджують, що не застосування заборони використовувати земельну ділянку, обробітку ґрунту, сівби, проведення меліоративних та інших робіт призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі майна, що вказує на порушення суддею вимог ч. 11 ст. 170 КПК України.

Мало того, слідчий суддя взагалі не навів мотивів з приводу того, яким чином заборона обробітку ґрунту, сівби, проведення меліоративних робіт співвідноситься із завданням арешту, визначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України.

Так само суддя не мотивував, яким чином заборона використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, обробіток ґрунту на ній, здійснення посівів і провадження на земельній ділянці дозволеної законом господарської діяльності має забезпечити збереження речових доказів і відшкодування шкоди в кримінальному провадженні, порушеному за ч. 2 ст. 364 КК України. І що означає заборона використовувати земельну ділянку із забороною обробітку ґрунту, сівби, проведення меліоративних робіт не інакше як для цілей кримінального провадження? Суддя в ухвалі взагалі не навів жодних мотивів з приводу того, як застосовані ним обмеження можуть запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження земельної ділянки площею 134.09 га, яка являється нерухомим майном.

Очевидно, що ухвала про арешт від 18.02.2020 року не відповідає завданню та меті арешту в кримінальному провадженні, які прямо визначені положеннями ст.. 170 КПК України, а вжиті заходи забезпечення являються явно протизаконними і підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України: «Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів».

ОСОБА_3 придбав право оренди на земельну ділянку площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) на електронних торгах, які були організовані в рамках виконавчого провадження з виконання судового рішення, яке набуло законної сили, і які проводились у відповідності з чинним законодавством України, тому ОСОБА_3 однозначно є добросовісний набувач.

Земельна ділянка площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) не визнана органом досудового слідства речовим доказом.

За таких обставин, коли ОСОБА_3 являється добросовісним набувачем, а земельна ділянка не являється речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя грубо порушив приписи ч. 10 ст. 170 КПК України, оскільки не мав права накладати арешт на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України: «У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб».

ОСОБА_3 придбав право оренди на земельну ділянку площею 134,09 га, (кадастровий №:02:002:0017) з метою ведення фермерського господарства, тобто з метою здійснення правомірної підприємницької діяльності.

Заборона слідчого судді використовувати цю земельну ділянку, здійснювати на ній обробіток ґрунту, сівбу, проводити меліоративні роботи повністю позбавила ОСОБА_3 можливості здійснювати на ній правомірну господарську діяльність, що вказує на грубе порушення суддею ч. 4 ст. 173 КПК України.

Крім того, вказана заборона унеможливила здійснення весняно-польових робіт і створила реальну загрозу зриву посівної кампанії 2020 року, що може завдати збитків ОСОБА_3 в особливо великих розмірах. Також суддя не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати оренду плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі більше 500 000 грн. на рік, а через накладений арешт позбавлений можливості її використовувати. Це вказує на те, що наслідки арешту суттєво позначаються на інтересах ОСОБА_3 , і завдають йому великих матеріальних збитків.

Варто також зазначити, що спосіб арешту, який застосував суд є найбільш обтяжливим, адже суддя заборонив все, що тільки можна було заборонити підчас накладення арешту на земельну ділянку, що прямо вказує на грубе порушення ч. 4 ст. 173 КПК України і злісне ігнорування прямих приписів вказаної норми.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчий суддя зазначив: «В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій, майном набутим кримінально протиправним шляхом...».

Такі висновки слідчого судді є грубим порушенням загальних засад кримінального судочинства, передбачених ст.7 КПК України, оскільки в установленому законом порядку взагалі не було доведено факту вчинення будь- якого злочину, а слідчий суддя вже зробив однозначні висновки про те, що земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій і набута кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України: «При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 і(ього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами З, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб».

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя:

1. не врахував, що правові підстави для арешту майна відсутні, чим порушив п. 1 ч.2 ст. 173 КПК України;

2. не врахував, що земельна ділянка на яку накладено арешт не може бути використана як доказ у кримінальному провадженні і не була визнана органом досудового слідства речовим доказом, чим порушив п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України;

3. не врахував, що жодної підозри, а тим більше обґрунтованої у вчиненні кримінального правопорушення посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області матеріали кримінального провадження не містять, чим порушив п. З ч.2 ст. 173 КПК України;

4. не врахував, що будь-які докази в обґрунтування розміру шкоди, завданої ФГ «Кальній» відсутні, чим порушив п. 4 ч.2 ст. 173 КПК України;

5. не врахував розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, чим порушив п. 5 ч.2 ст. 173 КПК України;

6. не врахував наслідки арешту для третіх осіб, зокрема ОСОБА_3 , чим порушив п. 6 ч.2 ст. 173 КПК України.

Також оскаржувана ухвала слідчого судді за змістом не відповідає вимогам п. 2, 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, так як в ній не зазначено обґрунтовані підстави для накладення арешту на майно, порядок виконання ухвали та спосіб інформування заінтересованих осіб. Фактично слідчим суддею було порушено всі норми, які тільки можна було порушити при вирішенні питання про накладення арешту, що вказує на явну незаконність оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України: «Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано».

Враховуючи все вищенаведене, захисник просив його клопотання задовольнити.

В судові засідання адвокат ОСОБА_2 неодноразово не з`являлася, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений завчасно та належним чином.

Слідчий в судові засідання неодноразово не з`являвся, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

З огляду на те, що адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в судовому засіданні не довів обставин необхідності скасування арешту майна, тому слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 слід відмовити.

Крім того, слідчий суддя вважає, що неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання про скасування арешту майна, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та не доведення згаданих обставин, що оцінюється як підстава для відмови у задоволенні такого клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст. 172, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя