Справа № 552/4971/19
Провадження № 1-кп/535/48/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року смт Котельва

Колегія суддів Котелевського районного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному 26.08.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000409 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.355, ч.4 ст.189, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
- клопотання прокурора у провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- клопотання прокурора у провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,
ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.355, ч.4 ст.189, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.01.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання на той же строк, строк дії яких закінчується 14.03.2020 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.01.2020 року, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані у суді, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а особливо ОСОБА_6 у повній мірі підтвердив, що здатний переховуватись від слідства та суду, перебуваючи до цього у розшуку понад три роки. На ці факти вказують ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у складі організованої групи розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло та заволодіння майном потерпілого у великих розмірах, вимагання коштів та майна, примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, а також у вчиненні за попередньою змовою групою осіб розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло. За скоєння вказаних злочинів передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Необхідно також врахувати характер протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які вчинялися із застосуванням насильства відносно потерпілих, і потягли за собою позбавлення майна, грошових коштів потерпілих та спричинення останнім значного фізичного болю та моральних страждань. Крім того, на обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_6 є особою суспільно-небезпечною, та перебуваючи на свободі, може продовжити злочинну діяльність та ухилятись від явок до суду. Крім того, ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності по іншому кримінальному провадженню, досудове розслідування по якому проводиться за фактом вчинення останнім дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила загибель людей. Дані, що характеризують обвинуваченого обґрунтовано враховані судами при обранні та продовженні запобіжного заходу. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не здатні усунути вищевказані ризики.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та пояснив, що пред`явлене йому обвинувачення є надуманим, й під час досудового слідства по даній справі він ніде не переховувався, тому для нього є незрозумілим оголошення його розшуку. Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало поширене ним відео в інтернет-мережі про те, що він має намір «йти в підпілля» у своїй боротьбі з незаконними проявами діяльності різних осіб, у тому числі посадових осіб правоохоронних органів, що було розцінено як намір переховуватись від досудового слідства.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання прокурора та вважає, що клопотання є безпідставним і необґрунтованим, оскільки обвинувачений фактично не перебував у розшуку, так як він неодноразово звертався до медичних установ за медичною допомогою та укладав декларацію про вибір лікаря, офіційно припинив свою підприємницьку діяльність, посвідчував у нотаріуса довіреність за місцем проживання. Інше кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України вже перебуває на розгляді в суді. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав думку захисника ОСОБА_7 та звернув увагу на необхідність дотримання порядку розгляду справи, встановленого ст.314 КПК України. Захисники просять змінити обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт у певну пору доби.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , кожен окремо, заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою з наступних підстав.

На підставі ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення, передбачене ч.4 ст.189, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.3 ст.355, КК України.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .

При цьому відповідно до матеріалів провадження, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до особливо тяжких та тяжкого та злочинів проти власності та проти авторитету державної влади, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 15 років позбавлення волі, а ОСОБА_6 відводиться роль організатора злочинної групи, яка була створена для заволодіння майном громадян.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачений особисто підбирав учасників групи, підшукував об`єкти посягань, розробляв план вчинення злочинів, доставляв учасників групи до місць вчинення злочинів, особисто керував членами групи, а також приймав участь у безпосередньому вчиненні злочинів наносив тілесні ушкодження, погрожував потерпілим фізичною розправою. Внаслідок інкримінованих обвинуваченому дій потерпілим була завдана шкода здоров`ю, а також матеріальна шкода.

Колегія суддів зазначає, що такі злочини з ознаками організованої злочинності носять підвищену суспільну небезпеку, оскільки діяльність організованих злочинних груп створює загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом.

Твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення не приймаються колегією суддів, оскільки оцінку доказів, у тому числі і сторони обвинувачення, суд надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку допустимості доказів чи доведеності пред`явленого обвинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вбачає наявність суспільного інтересу у даній справі, оскільки кількість епізодів та роль, яка інкримінується обвинуваченому, дають підстави стверджувати про певну ймовірність обвинуваченим продовжити злочинну діяльність, перебуваючи на свободі.

Також ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того належить врахувати, що ОСОБА_6 майже три роки перебував у розшуку, при цьому обвинувачений до затримання не працював, підприємницьку діяльність припинив, на утриманні неповнолітніх дітей не має, обвинувачений зазначає три адреси місця свого проживання: по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . А дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 а саме довідка-характеристика, складена та датована 11.04.2016 року, що є неактуальною на час розгляду справи.

З огляду на вказані обставини ризик втечі обвинуваченого існує поза розумним сумнівом.

Посилання обвинуваченого та його захисників про наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та відсутності судимості, на думку колегії суддів не зменшують вагомість підстав для тримання обвинуваченого під вартою.

Також колегія суддів вбачає існування ризику впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого, оскільки на даний час по кримінальній справі здійснюється підготовче провадження, всі свідки та потерпілі по справі не допитані, а тому з метою отримати покази свідків на свою користь, обвинувачений може вдатися до дій пов`язаних з тиском на них.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням викладених обставин є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути вищезазначені ризики, а тому суд приходить до переконливого висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Таке продовження не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принцип поваги до особистої свободи (п.79 рішення ЄСПЛ «Харченко проти України»).

При цьому відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав визначення застави із врахуванням конкретних обставин справи.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який було продовжено ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.01.2020 року, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані у суді, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки перебував до цього у розшуку понад три роки. На ці факти вказують ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб двох епізодів розбійних нападів, поєднаних з проникненням у житло. За скоєння вказаних злочинів передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна. Просить також врахувати характер протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , які вчинялися із застосуванням насильства відносно потерпілих, і потягли за собою позбавлення майна, грошових коштів потерпілих та спричинення останнім значного фізичного болю та моральних страждань.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання заперечував, то пояснив, що наявність обов`язків, визначених йому у зв`язку з застосуванням такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, перешкоджають йому працевлаштуватися.

Колегія суддів, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які проти продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання заперечували, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

При цьому відповідно до матеріалів провадження, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до особливо тяжких злочинів проти власності.

Відповідно до ч.1 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає задоволенню, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання: спробам переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності; продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та тривалий час переховувався від органів досудового слідства.

Відповідно до ч. 5 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 цього кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 196, 199, 205, 331, 376 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора у провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.355, ч.4 ст.189, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, продовжити на строк 60 днів, тобто до 08.05.2020 року включно, без визначення застави.

Клопотання прокурора у провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, продовжити на строк 60 днів, тобто до 08.05.2020 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду, за першою вимогою згідно телефонного чи поштового виклику;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі м. Полтави без дозволу суду.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з моменту оголошення, а особі, яка перебуває під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 12.03.2020 року в приміщенні Котелевського районного суду Полтавської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3