печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1399/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2", яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона -2» ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760, -

ВСТАНОВИВ:
14.01.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2", яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона -2», ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що необхідність в арешту нерухомого майна відпала, оскільки постановляючи ухвалу про арешт від 22.03.2017р. у справі № 757/15434/17-к слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва виходив з того, що на час прийняття рішення право власності на квартири оспорювались державою в особі АБ «УКРГАЗБАНК» та НБУ.

Так, 18 грудня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Київська механізована колона - 2» перереєстрована в Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська механізована колона -2».

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.07.2017р. у справі № 911/3866/15 задоволено позов ПрАТ «КПМК-2» до АБ «УКРГАЗБАНК», АКБ «КИЇВ», треті особи НБУ, Міністерство фінансів України, приватний нотаріус ОСОБА_5 , ФГВФО про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: було витребувано з чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, будинок 1, ідентифікаційний код 23697280) на користь Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона -2» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 67-Б, ідентифікаційний код 00858473) квартиру, що знаходиться в будинку під номером АДРЕСА_1 житловою площею -119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м та квартиру, що знаходиться в будинку під номером АДРЕСА_2 житловою площею - 119,2 кв.м, загальною площею - 645 кв.м.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. в даній справі, апеляційну скаргу АБ "Укргазбанк" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017р. без змін.

Постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі № 911/3866/15 касаційна скарга АБ "Укргазбанк" залишена без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 р. без змін.

Крім того, постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2017р. у справі № 810/1269/17АБ "Укргазбанк" було відмовлено в задоволенні позову до державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Бюро державної реєстрації Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» ОСОБА_6 , третя особа ПрАТ «КПМК-2» про визнання протиправним та скасування рішень.

В даній адміністративній справі АБ "Укргазбанк" просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень № 34062397 від 28.02.2017 року на квартиру АДРЕСА_3 , за Публічним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34062763 від 28.02.2017 року на квартиру АДРЕСА_4 , за Публічним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 р. у справі № 810/1269/17, скарга АБ "Укргазбанк" залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.09.2018 р. у справі № 910/6919/18 задоволено позов ПрАТ «КПМК-2» до Національного банку України, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, що стосуються квартири АДРЕСА_5 . Відповідно до цього рішення права НБУ та права АБ «Укгазбанк» на спірну квартиру визнані не законними, а правочини, на підставі яких АБ «Укргазбанк» визнавав за собою право на спірні квартири, недійсними.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р., у справі № 910/6919/18 рішення Господарського суду м. Києва, залишено без змін, а скаргу АБ «Укргазбанк» та НБУ без задоволення.

Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 02.07.2019 р. у справі № 910/6919/18 залишено без задоволення касаційну скаргу АБ «Укргазбанк», а рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2018 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019р., без змін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.10.2018 р. у справі № 910/6891/18 задоволено позов ПрАТ «КПМК-2» до Національного банку України, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, що стосуються квартири АДРЕСА_6 .

Відповідно до цього рішення права НБУ та права АБ «Укгазбанк» на спірну квартиру визнані незаконними, а правочини, на підставі яких А Б «Укргазбанк» визнавав за собою право на спірні квартири, недійсними.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019р., у справі № 910/6891/18, рішення Господарського суду м. Києва в даній справі залишено без змін, а скаргу АБ «Укргазбанк» та НБУ, без задоволення.

Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 06.08.2019 р. у справі № 910/6891/18 залишено без задоволення касаційну скаргу АБ «Укргазбанк», а рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2018 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019р. без змін.

Таким чином, представник зазначає, що рішеннями судів підтверджено право власності на спірні квартири за ТОВ «КПМК-2».та визнані правомірними дії державним реєстратором щодо їх реєстрації за ТОВ «КПМК-2».

Виходячи з вищевикладеного, представник вважає, що необхідність в подальшому арешті на вказані квартири відпала, оскільки на даний час судовими інстанціями всіх рівнів підтверджено право власності на них за ПАТ «КПМК-2», а також правомірність дій державного реєстратора щодо їх реєстрації за ПАТ «КПМК-2».

В судовому засіданні адвокат просив суд задовольнити клопотання, оскільки необхідності в подальшому арешту нерухомого майна немає.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000794 від 16.03.2017, за фактом неправомірних дій державного реєстратора КП «Бюро державної реєстрації Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» ОСОБА_6 , щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Київська пересувна механізована колона-2» на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 644,2 кв.м., та на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 645 кв.м., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Дане кримінальне провадження було обєднане у кримінальне провадження №0000760 та передано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розаташоване у місті Києві.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 накладено арешт на нерухоме майно 2 (дві) квартири, а саме: квартира АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31; квартира АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, що належать державі в особі АБ «УКРГАЗБАНК» відповідно до умов договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 та перебувають на балансі банку.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що нерухоме майно, має ознаки предмету кримінального правопорушення, а також є засобом вчинення кримінального правопорушення та підпадають під ознаки ст. 98 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

За вимогами ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Також необхідно взяти до уваги, що рішеннями судів, було встановлено та підтверджено право власності на спірні квартири за ТОВ «КПМК-2» та визнані правомірними дії державним реєстратором щодо їх реєстрації за ТОВ «КПМК-2».

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 р. справі № 757/15434/17-к, в рамках кримінального провадження № 0000760 (№ 0000794) від 16.03.2017 p., а саме:

- квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-31;

- квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 31.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1