Справа № 524/2665/20
Провадження № 1-кс/524/1702/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001466 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_3 із клопотанням скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали суду від 05.05.2020 року у кримінальному провадженні № 0001466 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України., а саме: транспортний засіб «CHERY AMULET SGR 7162», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що відсутні підстави для накладення арешту на транспортний засіб, так як він не має відношення до даного кримінального провадження.

Заявник подав до суду заяву про розгляд клопотання у відсутність.

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Неявка зазначених осіб, належним чином повідомлених про розгляд справи, не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

У провадженні Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № № 0001466 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.05.2020 року накладено арешт на майно, вилучене при проведенні огляду 30.04.2020, а саме: предмет, схожий на ніж, загальною довжино 28 см, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а також транспортний засіб «CHERY AMULET SGR 7162», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження та розпорядження. Зобов`язано власника/володільця майна надавати транспортний засіб на вимогу органу досудового розслідування.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як визначено в ухвалі слідчого судді, арешт накладено для реалізації викладеної у клопотанні слідчого мети відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, оскільки спірне майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема має статус речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя дійшов висновку, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном в даному випадку повністю порушує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи".

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для арешту транспортного засобу, який належить заявнику, а відтак клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170 -174, 284, 309, 369, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.05.2020 року (справа № 524/2665/20; провадження № 1-кс/524/1191/20) у кримінальному провадженні №0001466 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,- на транспортний засіб CHERY AMULET SGR 7162», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1