Кримінальне провадження № 629/1600/17
Номер провадження 1-кп/629/23/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0001227 від 06.05.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого головним енергетиком Придніпровського управління магістрального аміакопроводу ДП «Укрхімтрансаміак», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 05 травня 2016 року, близько 17-00 години, керуючи своїм автомобілем марки «KIA CERATO», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їхав до першого під`їзду, будинку АДРЕСА_3 та різко зупинився на відстані близько 30 сантиметрів від раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який знаходився біля вказаного під`їзду та годував кішку, при цьому не подавши жодного звукового сигналу. ОСОБА_6 злякавшись за своє життя, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 ледве не збив його, зробив останньому усне зауваження. Після чого ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяти тілесні ушкодження, завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_6 , чим заподіяв йому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи між 1 та 2 зубами справа без зміщення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснив, що 05 травня 2016 року, приблизно 17-00 17-30 години на своєму автомобілі «KIA CERATO», д.н.з. НОМЕР_1 їхав додому з роботи. По дорозі він заїхав до магазину, щоб купити продукти харчування та зустрів свою знайому. Під час розмови вона повідомила, що проживає на першому мікрорайоні і він запропонував її підвезти додому, так як у нього на цьому мікрорайоні знаходився гараж. Проте йому необхідно було заїхати додому завести продукти. Він заїхав на територію свого двору на шостому мікрорайоні, заїзд до якого зроблено лише на один автомобіль. У дворі була досить велика кількість припаркованих автомобілів. Перед ним заїхав автомобіль ВАЗ-2104 синього чи зеленого кольору, він не пам`ятає, з якого вийшли хлопець, дівчина та жінка, які біля під`їзду почали розвантажувати свої речі, тому припаркуватися біля його під`їзду не було можливості. Він вирішив проїхати далі і в цей час на проїжджій частині біля першого під`їзду, будинку № 1 на м-ні № 6 стояв раніше незнайомий йому громадянин ОСОБА_6 . Він зупинився, опустив скло автомобіля, оскільки воно тоноване та попросив відійти з дороги. ОСОБА_6 почав обурюватися, що тут не автомобільна дорога, а пішохідна зона. На що він у нього запитав, де на даній території розташований знак, який забороняє здійснювати рух. ОСОБА_6 знову почав обурюватись, але він його попросив все-таки відійти і дозволити йому продовжити свій рух. Після чого ОСОБА_6 обернувся та пішов у напрямку третього під`їзду. Він заїхав в «карман», тобто в проміжок, де можуть транспортні засоби розвернутися, зупинився, вийшов з автомобіля, взяв сумку з продуктами і пішов додому, а знайома залишалася сидіти на задньому сидінні автомобіля. Біля під`їзду він декілька секунд переговорив з хлопцем, який заїхав у двір раніше за нього на автомобілі ВАЗ-2104 та зайшов до під`їзду. Через хвилину він вийшов, сів у автомобіль і поїхав до свого гаражу. По дорозі завіз знайому. З гаражу повертався пішки. Пояснив, що завжди свій автомобіль паркує біля під`їзду під вікном, а в нічний час автомобіль перебуває в гаражі. Вказав, що на відстані 50-70 метрів від під`їзду розташований дитячий майданчик, де гуляють мами з дітьми. Зауважив, що до грудня 2016 року його до поліції ніхто не викликав, 15 грудня 2016 року йому зателефонував прокурор ОСОБА_7 і запропонував прийти до поліції. Також два рази на місяць в телефонному режимі викликав слідчий ОСОБА_8 .

Незважаючи на повне невизнання своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, вина ОСОБА_4 , повністю доводиться наступними зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження, а саме зібраними доказами відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України та дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження документами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 358 КПК України та іншими доказами, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який пояснив, що 05 травня 2016 року, близько 17-00 години він на велосипеді повертався додому з роботи. Проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в третьому під`їзді. Коли він проїжджав повз першого під`їзду будинку АДРЕСА_5 , то біля сміттєпроводу помітив кішку, яка раніше проживала у них в квартирі та вирішив її погодувати. Він зайшов до квартири, поставив велосипед, взяв їжу для кішки і вийшов на вулицю та став годувати тварину. Через декілька хвилин він почув шум двигуна автомобіля. Коли він обернувся, то побачив як автомобіль різко звернув на тротуар і продовжив рухатися на нього, в цей час він стояв біля простінки сміттєпроводу, зупинився автомобіль різко на відстані 20-30 см. до нього. ОСОБА_4 вийшов з автомобіля не відразу, а через деякий час. Потім він зробив ОСОБА_4 зауваження і між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 виражався нецензурною лайкою. Щоб припинити конфлікт він почав боком відходити від капоту автомобіля вліво, в сторону свого під`їзду. Коли він розвертався то боковим зором побачив, що відбувається різкий рух в його бік. Тільки він через праве плече повернувся як неочікувано отримав сильний удар кулаком в нижню щелепу. Від удару його відкинуло до лавочки, розташованої біля під`їзду, перебував в напівзігнутому положенні. Після удару відчув, що з щелепою щось не так і вибито декілька зубів. Як тільки він підняв голову, то ОСОБА_4 знову кинувся до нього з кулаками і хотів вдарити, але він ухилився. Потім він почав відходити, але ОСОБА_4 йшов на нього намагаючись наносити удари, але він ухилявся. ОСОБА_4 намагався тричі його вдарити. Дійшли вони майже до другого під`їзду і коли ОСОБА_4 зрозумів, що кулаками не дістає то спробував вдарити його правою нового, але він відскочив. Жінка, яка знаходилась на дитячому майданчику почала робити їм зауваження, але на неї вони не реагували. Потім ОСОБА_4 вдруге спробував вдарити його ногою, але він зробив крок у бік і правою рукою спробував схопити ОСОБА_4 за ногу, але схопив за штанину і він вирвався. Потім ОСОБА_4 зупинився, різко розвернувся і пішов до свого автомобіля і він теж підійшов до свого під`їзду, а потім пішов додому. Коли він зайшов до квартири, умився то побачив, що щелепа зламана і необхідно звертатися до лікаря. Потім він викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції він розповів їм про те що сталося. Після того як поїхала поліція він викликав швидку допомогу. Швидка забрала його до лікарні, де його оглянув лікар та виписав направлення на операцію до обласної лікарні м. Харкова. Наступного дня він поїхав до м. Харкова, де йому провели операцію і він тиждень провів у лікарні, а потім ще місяць на лікуванні в лікарні м. Лозова. Крім того потерпілий вказав, що ОСОБА_4 він раніше не знав і з ним ніколи не зустрічався. Також зауважив, що в автомобілі окрім ОСОБА_4 нікого не було;
- показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, яка пояснила, що обвинуваченого та потерпілого знає, так як проживає з ними в одному будинку. 05 травня 2016 року, після обіду вона вийшла зі своєю дитиною на прогулянку на дитячий майданчик. Через 40 хвилин ОСОБА_6 вийшов кормити кішку. Потім через 10 хвилин на своєму автомобілі КІА чорного кольору під`їхав ОСОБА_4 та не помітивши ОСОБА_6 , який сидів на присядках збив останнього. ОСОБА_6 упав вперед на руки. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почали сваритися, ОСОБА_4 розмахував кулаками, а ОСОБА_6 відмахувався руками. ОСОБА_10 почала кричати і робити їм зауваження. Потім поки ОСОБА_6 відвернувся ОСОБА_4 вдарив його в щелепу. ОСОБА_10 знову почала кричати і робити їм зауваження, після чого вони розійшлися. ОСОБА_4 сів в автомобіль і поїхав, ОСОБА_6 кричав, що йому зламали щелепу і він буде викликати поліцію. Потім приїхала поліція. Вказала, що конфлікт відбувався біля під`їзду №1, буд. №1 на м-ні №6, вона знаходилася на відстані 40-50 метрів. Першим кулаками почав замахуватися ОСОБА_4 , 2-3 рази, ОСОБА_6 ухилявся. Замахи були направленні в обличчя ОСОБА_6 . Також свідок вказала, що в автомобілі окрім ОСОБА_4 нікого не було. Крім того свідок пояснила, що брала участь у слідчих діях, а саме під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких їй було запропоновано за фотознімками впізнати особу, та за яких обставин вона бачила цю особу. Так на фотознімку вона впізнала ОСОБА_4 , зовнішність якого вона знає добре, так як проживає з ним на одному мікрорайоні;
- показаннями в якості свідка начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , в судовому засіданні, який пояснив, що здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні учасниками якого були обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 . Пояснив, що після відкриття матеріалів кримінального провадження обвинувачений на його виклики для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не з`являвся, тому ним був здійснений виїзд з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_4 . В подальшому ОСОБА_4 та його захисник з`явилися до відділення,

ознайомилися з матеріалами, після чого провадження було направлено до суду. Вказав, що до нього досудове розслідування по даному кримінальному провадженню здійснювала слідчий ОСОБА_11 , тому відповідати за її дії та пояснити в зв`язку з чим досудове розслідування до нього тривало значний час і не приймалося остаточне рішення не може, так як слідчий є процесуально самостійним в своїй діяльності. Пояснив, що коли ним були прийняті матеріали кримінального провадження до свого провадження, то на той час, вже були вивчені та зібрані докази та встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний саме ОСОБА_4 . Після чого активізовано було досудове розслідування, проведені додаткові слідчі дії з потерпілим, а саме слідчий експеримент, після чого була проведена додаткова судово-медична експертиза, яка є також доказом на підтвердження показів потерпілого з приводу механізму отримання тілесних ушкоджень, складено повідомлення про підозру та провадження направлено до суду. Допит потерпілого та працівників патрульної служби, які виїздили на місце події не здійснював, так як відповідно до ст. 40 КПК України слідчий в своїй діяльності є самостійним, незалежним і досудове розслідування здійснює за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи зібрані докази і приймаючи відповідні рішення. Вказівок щодо проведення додаткових слідчих дій від прокурора ОСОБА_7 як процесуального керівника в даному кримінальному провадженню, не надходило. Необхідності в продовження строку досудового розслідування не було. Дійсно під час відкриття матеріалів досудового розслідування захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 було подане клопотання про виклик та допит свідків, але в задоволення даного клопотання було відмовлено, оскільки клопотання було подано після завершення досудового розслідування;
- висновком експерта № 6-ЛЗ/17 від 06.01.2017, згідно якого у ОСОБА_6 мав місце перелом нижньої щелепи між 1 та 2 зубами з права без зміщення, який утворився від травматичної дії тупого твердого предмета про індивідуальні особливості якого судити не можливо (не виключено, що від удару кулаком в область нижньої щелепи з права) і міг бути спричинений в строк та при обставинах, вказаних ОСОБА_6 .
За ступенем тяжкості перелом нижньої щелепи це середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації даних переломів необхідний строк більш як 21 день (згідно п.2.2.1а,б та п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).
Перелом щелепи у ОСОБА_6 міг утворитися від одного удару тупим твердим предметом з відносно значною силою. Маловірогідне утворення такого перелому при падінні ОСОБА_6 з висоти власного зросту на площину, в тому числі із наданим тілу прискорення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 квітня 2017 року та диском з його відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході проведення якого ОСОБА_6 знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , біля першого під`їзду розповів та показав як саме та за яких обставин обвинувачений ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження;
- висновком експерта № 147-ЛЗ/17 від 24.04.2017 року, згідно якого у ОСОБА_6 мав місце перелом нижньої щелепи між 1 та 2 зубами з права без зміщення, який утворився від травматичної дії тупого твердого предмета про індивідуальні особливості якого судити не можливо (не виключено, що від удару кулаком в область нижньої щелепи з права) і міг бути спричинений в строк та при обставинах, вказаних ОСОБА_6 .
Показання, що надав ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 20.04.2017 року не суперечить судово-медичним даним в частині локалізації і механізму спричинення тілесних ушкоджень, що мали у нього місце;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю потерпілого ОСОБА_6 від 27.04.2017 року, з якого вбачається, що потерпілий за ознаками зовнішності, формою обличчя носу на фотознімку № 3 впізнав чоловіка, який 05.05.16, знаходячись біля під`їзду № 1, буд. АДРЕСА_3 спричинив йому тілесні ушкодження;
- додатком до протоколу пред`явлення для впізнання по фотознімкам, де зазначено, що на фото під № 3 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю свідка ОСОБА_9 від 09.02.2017 року, з якого вбачається, що свідок за ознаками зовнішності, формою обличчя, носу на фотознімку № 2 впізнала незнайомого їй чоловіка, який 05.05.2016 року, спричинив її сусіду тілесні ушкодження біля будинку № 1 на мікрорайоні № 6 в м. Лозова;
- додатком до протоколу пред`явлення для впізнання по фотознімкам, де зазначено, що на фото під № 2 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- довідкою Територіального сервісного центру № 6348 Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/20/8-225 від 03.06.2016 року, згідно якої автомобіль марки KIA CERATO, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає винуватість ОСОБА_4 підтверджена вищезазначеними доказами.
Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
До показань обвинуваченого ОСОБА_4 про невизнання ним вини за ч. 1 ст. 122 КК України суд відноситься критично і вважає їх неспроможними, оскільки вони суперечать сукупності зібраних по справі перерахованих вище доказів. Суд розцінює версію обвинуваченого про непричетність до скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як надуману з метою уникнути відповідальності за скоєне.
В судовому засіданні були допитані свідки сторони захисту.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ні обвинуваченого ні потерпілого не знає. Два роки тому він зустрівся з ОСОБА_4 , який попросив його розповісти про події, свідком яких він був. Пояснив, що 05.05.2016 року, близько 17-00 години він на своєму автомобілі разом зі своєю знайомою ОСОБА_13 заїхав на територію двору м-на 6 та зупинився біля будинку 1, другого під`їзду, так як біля першого під`їзду, де проживає знайома місця не було та почали діставати речі з багажника. Вказав, що чітко запам`ятав дату події, оскільки у сина його знайомої 04 травня був день народження і вона попросила перевезти продукти на його автомобілі. В цей час на територію двору заїхав автомобіль КІА чорного кольору, проїхав повз його автомобіль та спробував заїхати до «карману», який розташований біля під`їзду, але там знаходився потерпілий. Потім між ними виник словесний конфлікт, що саме говорив потерпілому ОСОБА_4 йому не відомо, чув як потерпілий голосно кричав і говорив «понаставляли автомобілі і людям ніде пройти». Конфлікт тривав 1-2 хвилини, потім потерпілий розвернувся і пішов. Після цього ОСОБА_4 вийшов з автомобіля, з переднього пасажирського сидіння взяв речі і пішов до під`їзду. Вказав, що ОСОБА_4 під час конфлікту з автомобіля не виходив, спілкувався з потерпілим через опущене вікно. Він знаходився від автомобіля ОСОБА_4 на відстані 7-9 метрів. Після того як зайшов ОСОБА_4 до під`їзду і він зі своєю знайомою зайшли до під`їзду, а коли вийшов, то автомобіля ОСОБА_4 і потерпілого вже не було. Чи був ще хтось в автомобілі ОСОБА_4 він не бачив, так як скло в автомобілі за тоновані. Пояснив, що під час конфлікту потерпілого з обвинуваченим ОСОБА_4 він розбирав сумки, тому постійно за ситуацією яка між ними відбувалася не спостерігав.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_4 знає, так як проживає з ним в одному дворі на 1 мікрорайоні. Пояснила, що два роки тому ОСОБА_4 звернувся до неї та попросив розповісти, що їй відомо про події, свідком яких вона була. Подія відбувалася 05.05.2016 року, близько 17-00 години, дату запам`ятала, так як у сина 04 травня був день народження і 06 травня він повинен був до неї приїхати з іншого міста відмічати день народження, тому 05 травня вона закупляла продукти. Вона разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 на його автомобілі темно-зеленого кольору заїхали у двір першого мікрорайону та зупинилися біля другого під`їзду будинку № 1А, так як місця щоб зупинитися біля 1 під`їзду, в якому проживає не було та почали розбирати сумки з продуктами. За ними відразу заїхав ОСОБА_4 на чорному автомобілі. ОСОБА_4 проживає в будинку АДРЕСА_5 в першому під`їзді. Потім між потерпілим та обвинуваченим виник словесний конфлікт, потерпілий голосно кричав, виражався нецензурно, розмахував руками та заважав ОСОБА_4 заїхати автомобілем до свого під`їзду (територія розташування сміттєпроводу), де мешканці будинку інколи ставлять свої машини, при цьому говорив: «понаїхали машин, що людям ніде пройти». Потім потерпілий відійшов, а ОСОБА_4 впритул під`їхав автомобілем до під`їзду. ОСОБА_4 вийшов з автомобіля, з переднього пасажирського сидіння взяв пакет, між ним та потерпілим відбулася розмова, потім ОСОБА_4 зайшов до під`їзду, а потерпілий пішов прямо уздовж інших під`їздів продовжуючи кричати та розмахувати руками. Конфлікт між потерпілим та обвинуваченим тривав 2-3 хвилини. Вказала, що під час конфлікту ОСОБА_4 з автомобіля не виходив, спілкувався з потерпілим через опущене скло. Також пояснила, що від місця конфлікту вона знаходилась на відстані 5-8 метрів. За ситуацією спостерігала не завжди, так як розбирала сумки з багажника. Чи наносив хтось комусь удари під час конфлікту вона не бачила. Також вказала, що під час події було багато людей, сусіди навіть обурювалися на те як розмовляв потерпілий і на його крики.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 05.05.2016 року в магазині «Куточок» зустріла свого однокласника ОСОБА_4 , який запропонував підвезти її додому, так як на першому мікрорайоні, де вона проживає знаходиться його гараж. Але він сказав, що спочатку заїде додому, занесе пакет з продуктами. Вони під`їхали до будинку ОСОБА_4 , він хотів припаркуватися біля самого під`їзду в «кармані», але там стояв чоловік. ОСОБА_4 відкрив вікно і попрохав чоловіка відійти, але він почав кричати та обурюватися, вести себе агресивно, при цьому говорив, що ніхто не дотримується паркування. Чоловік покричав та пішов. ОСОБА_4 закрив вікно, вийшов з автомобіля, обійшов його, відкрив передні пасажирські дверцята, взяв з сидіння пакет з продуктами та зайшов до під`їзду. Вийшов ОСОБА_4 через хвилину. Вказала, що до потерпілого ОСОБА_4 не підходив і жодних ударів йому не наносив, розмовляв з ним через вікно. Конфлікт тривав декілька хвилин. Також пояснила, що потерпілий стояв від автомобіля ОСОБА_4 на відстані 5 метрів, тому вдарити його машиною ОСОБА_4 ніяк не

міг. Пояснила, про те, що відносно ОСОБА_4 порушене кримінальне провадження вона дізналася через рік після події, свідком якої вона була, так як їй зателефонував слідчий і повідомив, що справа відносно ОСОБА_4 знаходиться на розгляді в суді.
Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , оскільки безпосередніми очевидцями події вони не були, а лише бачили певні моменти даної ситуації, що підтверджується їхніми показами, в яких вони вказали, що під час конфлікту потерпілого з обвинуваченим вони розбирали сумки, тому постійно за ситуацією яка між ними відбувалася не спостерігали.
Покази свідка ОСОБА_15 , суд взагалі ставить під сумнів, оскільки її покази не узгоджуються та суперечать показам потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , та іншим письмовим доказам, які були досліджені судом. Також судом встановлено, що ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_4 є однокласниками, тому перебувають в дружніх стосунках, отже її свідчення щодо непричетності ОСОБА_4 в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, суд вважає недостовірними та надуманими, наданими з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєний злочин, тому не бере їх до уваги при ухваленні вироку.
Всі інші докази, дослідженні в судовому засіданні, суд вважає належними та допустимими, оскільки при їх отримані судом не встановлено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України, вони містять інформацію щодо доказування вини ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення та обґрунтовують належність конкретного доказу для підтвердження вини обвинуваченого, стосуються його безпосередньої участі у вказаній події.
Всі вищезазначені експертизи суд визнає достовірними, оскільки вони не суперечать об`єктивним даним кримінального провадження, в своїй сукупності з іншими доказами по справі не суперечать один одному, логічно послідовні і підтверджують в повному обсязі вину обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного правопорушення, тому суд бере їх за основу при ухваленні обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_4 .
За обставин зазначених вище, аналізуючи досліджувані докази по справі, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин середньої тяжкості.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, з вищою освітою, працює головним енергетиком Придніпровського управління магістрального аміакопроводу ДП «Укрхімтрансаміак», одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем реєстрації та роботи характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 01.11.2017 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства низький.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, сукупності усіх обставин, що його характеризують, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України і приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75, 76 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Підстав до застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст. 69, 69-1 КК України у суду немає, так як суд застосовує до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Запобіжний захід на досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати на залучення експертів та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1