КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено частково клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 25 вересня 2019 року в ході проведення огляду місця події за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Антонова, 11, у ОСОБА_7 а саме на автомобіль марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ), червоного кольору, який на праві власності належить ОСОБА_9 , та передано зазначене майно на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати. Так, згідно доводів апеляційної скарги, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя допустив однобічність і неповноту, оскільки не прийняв до уваги надані стороною захисту докази, в тому числі не врахував пояснення свідка ОСОБА_10 , не дослідив рапорт помічника чергового Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, та проігнорував клопотання про допит інспекторів, які здійснювали огляд автомобіля. Також, апелянт зазначає, що під час керування ним вище зазначеним автомобілем не було жодних підстав, вказаних у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», для його зупинки, у зв`язку з чим ОСОБА_7 вважає незаконним його зупинку та огляд транспортного засобу. Не погоджується апелянт із висновками слідчого судді щодо відповідності автомобіля критеріям ст. 98 КПК України, так як вважає, що надані слідчим матеріали не містять відомостей, які б давали розумні підстави і підозри вважати його доказом злочину. Таким чином, на думку ОСОБА_7 , ухвала слідчого судді є незаконною і невмотивованою, постановлена без належного, повного і об`єктивного дослідження матеріалів провадження, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, як зазначає автор апеляційної скарги, слідчий суддя підійшов формально до викладення мотивувальної частині постановленого ним рішення, не обґрунтувавши в повній мірі підстави з яких судом відхилено доводи сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та представника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001673 від 26 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Так, досудовим розслідуванням було встановлено, що до Ірпінського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Ірпінь, вул. Антонова, 11, прилегла територія до гаражного кооперативу «Ірпінь» був зупинений транспортний засіб марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому при поверхневому огляді (звірці) було виявлено відсутність номерів агрегатів транспортного засобу.

25 вересня 2019 року відібрано пояснення у ОСОБА_7 , згідно яких, близько трьох років тому він придбав за довіреністю автомобіль марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ), червоного кольору, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 Рухаючись по вул. Антонова, що в місті Ірпінь, його було зупинено екіпажем патрульної поліції де під час поверхневого огляду транспортного засобу у працівників поліції виникла підозра про відсутність номерів агрегатів транспортного засобу. Після чого, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу Ірпінського ВП.

В той же день, під час огляду місця події за адресою: м. Ірпінь, вул. Антонова, 11, прилегла територія до гаражного кооперативу «Ірпінь» , у присутності ОСОБА_7 був оглянутий автомобіль марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ), червоного кольору, де під час звірки номерів агрегатів (номера кузова) з реєстраційними документами було встановлено, що номер кузова (рами) відсутній.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

Постановою слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 26 вересня 2019 року автомобіль марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001673.

Також, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт даного автомобіля з метою збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення, оскільки сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що автомобіль може містити на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або набутий кримінально протиправним шляхом.

В зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна допустив однобічність і неповноту, оскільки не врахував пояснення свідка ОСОБА_10 , не дослідив рапорт помічника чергового Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, та проігнорував клопотання про допит інспекторів, які здійснювали огляд автомобіля, то слід зазначити наступне.

На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, в тому числі і вдаватися до оцінки доказів щодо їх належності та допустимості, а також доведеності чи недоведеності вини, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт автомобіля, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст. 170-173 КПК України, з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Спростовуються наданими суду матеріалами і посилання ОСОБА_7 на незаконність зупинки транспортного засобу та його огляду.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчої СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 25 вересня 2019 року в ході проведення огляду місця події за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Антонова, 11, у ОСОБА_7 а саме на автомобіль марки FORD ТRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ), червоного кольору, який на праві власності належить ОСОБА_9 , та передано зазначене майно на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6035/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1