Березівський районний суд Одеської області
05.06.2020
Справа № 494/555/20
Провадження № 1-кс/494/140/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.06.2020 м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності відповідно до ст. 35 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України) та визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .
Під час судового засідання 04.06.2020 року підозрюваний ОСОБА_5 просив надати час для залучення захисника, а тому розгляд справи відкладений на 05.06.2020 року.
На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що ОСОБА_5 маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та відносно якого Южним міським судом Одеської області розглядається обвинувальний акт за вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України на шлях виправлення не став, необхідних висновків для себе не зробив та 24.04.2020 року приблизно о 02:30 годині у ОСОБА_5 , який проходив біля будинку №7 по вул. Побєди в м. Березівка Одеської області, виник умисел незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме: мопедом марки Honda моделі DioAF35, номер рами НОМЕР_1 , який знаходився навпроти вказаного будинку та який перебуває у власності ОСОБА_7 . На виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи ні дійсного, ні уявного права на користування даним транспортним засобом, поза волевиявленням законного власника, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та викрити його злочинні дії ніхто не може діючи умисно, повторно, протиправно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, завантажив вказаний мопед марки Honda моделі DioAF35, номер рами НОМЕР_1 на заздалегідь заготовлений візок та незаконно заволодів вказаним мопедом, вартістю 5000 грн, що належить ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_5 з викраденим транспортним засобом місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився ним на власний розсуд. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні 05.06.2020 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні. Під час судового засідання, прокурор, вказав на наявність також ризику п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний може незаконно впливати на свідків, які є його товаришами.
Захисник зазначив, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є досить суровим та просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також вказав, що підозрюваний буде з`являтись до органів досудового слідства та суду, а тому до нього можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Підозрюваний свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Потерпілій все віддав на наступний день. Крім того, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначив, що кожен раз з`являвся до суду та правоохоронних органів, також вказав, що перебував під вартою до 05.2019 року, однак вирок Березівського районного суду Одеської області був скасований Одеським апеляційним судом та його звільнено з місць позбавлення волі. Інший запобіжний захід не обирався. На даний час розгляд кримінального провадження відбувається у Южному міському суді Одеської області. Щодо свідків, які зазначив прокурор, то він з моменту подій 24.04.2020 року більше їх не бачив, лише 04.06.2020 року зустрів у райвідділку, однак не спілкувався.
21.05.2020 року ОСОБА_5 в порядку статей 276-279 КПК України було повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України.
У судовому засіданні захисник та підозрюваний повідомили про отримання клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами.
Як зазначено у клопотанні та під час судового засідання, прокурор та слідчий посилались на наявність ризиків, передбачених п.1 ,п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КК України.
Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе,
що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Слідчий суддя виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленої підозри, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленої підозри, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких підозрюється ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.
Так, у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.
Однак, на підтвердження вказаних ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення у судовому засіданні ненадано жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування/ суду; чинив чи намагався безпосередньо або опосередковано чинити будь-який вплив на свідків.
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування або суду, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_9 належним чином виконує вимоги щодо з`явлення до правоохоронних органів на їх виклик та також з`явився до суду на призначений день розгляду клопотання.
Окрім того, слідчий вказав, що будь-яких клопотань про привід або розшук відносно ОСОБА_9 не застосовувались. Доказів, які б свідчили про намагання підозрюваного чинити тиск або впливати на свідків, прокурором та слідчим також не надано.
Слідчий суддя також враховує, що у письмову клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взагалі не значиться посилання на п.3 ч.1 ст.177 КПК України та не описується цей ризик, а лише зазначено під час судового засідання.
Щодо посилання на п.5 ч.1 ст.177 КПК України та наявність кримінального провадження у Южному міському суді Одеської області, то слідчий суддя враховує, що ухвалою Одеською апеляційного суду скасовано вирок Березівського районного суду Одеської області та справу направлено до суду першої інстанції, який на даний час знаходиться на розгляді у Южному міському суді.
Також, згідно пояснень підозрюваного та органів досудового розслідування, на момент скасування вироку Одеським апеляційним судом ОСОБА_9 випущено з місць позбавлення волі без застосування будь-якого альтернативного запобіжного заходу.
Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суд.
Частиною 1 ст. 8 КПК України встановлено: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За таких обставин, посилання на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, в даному конкретному випадку може свідчити про можливість належного виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків при обранні щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Отже, заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть служити винятковими підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки доводи прокурора та слідчого не підтверджені доказами, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний хоч і обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, однак має постійне місце проживання у багатодітній сім`ї, сталі соціальні зв`язки та його поведінка в судовому засіданні свідчить про відсутність, перерахованих в ст.177 КПК України ризиків, на які посилається в клопотанні слідчий,прокурор які б унеможливлювали його перебування за межами слідчого ізолятору під час судового розгляду, відтак ні в самому клопотанні, ні слідчим, прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав та об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе лише в умовах його тримання під вартою.
Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за інкримінованою статтею, конкретні обставини вчинення правопорушення, дані про особу підозрюваного, викладені в мотивувальній частині ухвали вище, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до останнього передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони ОСОБА_8 залишати своє житло цілодобово, оскільки останній офіційно не працює, не навчається та вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також, що застосування запобіжного заходу, саме у виді
домашнього арешту забезпечить уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та враховуючи згоду захисника та підозрюваного на домашній арешт.
Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні та покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із житлового будинку, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками в даному кримінальному провадженні; у разі наявності здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 194, 195, 196 КПК України, слідчий суддя -
У задоволенні клопотання слідчого СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на шістдесят днів, тобто до 03.08.2020 року включно, зобов`язавши ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні, а також виконувати покладені на нього обов`язки.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
- не відлучатися із житлового будинку, в якому він проживає, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадженні;
- у разі наявності, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Визначити строк дії ухвали суду тривалістю - до 03.08.2020 року включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Слідчий суддя ОСОБА_1