Справа №766/4836/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
представника ДУ «Херсонський слідчий ізолятор»: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
лікаря: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, в залі суду м. Херсона клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання за хворобою, -
в с т а н о в и в:
19.03.2020 р. до Херсонського міського суду Херсонської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання за хворобою, оскільки він з 2015 року перебуває на лікуванні в Херсонській спеціалізованій туберкульозній лікарні №61 (далі по тексту ХСТЛ №61) та стан його здоров`я значно погіршився.
Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, своє клопотання підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що відбуває покарання в умовах ХСТЛ №61 з 2015 р., належного лікування не отримує, а тому на видужання не розраховує. Вважає, що такі умови лікування та відбування покарання загрожують його життю.
Захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого підтримав, просив його задовольнити вважаючи, що для того наявні достатні підстави, оскільки у разі звільнення ОСОБА_7 зможе отримати належне лікування за місцем проживання.
Лікар ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснив, що стан здоров?я ОСОБА_7 близький до важкого і постійно погіршується. В умовах ХСТЛ №61 він отримує лише підтримуюче лікування. Чи буде отримувати він лікування, внаслідок якого хвороба припинить прогресувати, у разі звільнення, не відомо.
Представник Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» (далі по тексту СІЗО) та прокурор заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність, оскільки хвороба, на яку хворіє ОСОБА_8 не підпадає під дію Наказу МЮ та МОЗ України від 15.08.2014 р. №1348/5/5725.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_7 за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.11.2013 р. засуджений за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років розбавлення волі. Кінець строку 29.03.2023 р.

За висновком лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні №61 філії «ЦОЗ ДКВС України в Херсонській області від 26.03.2020 р. засудженому ОСОБА_7 встановлено діагноз: «РРТБ (11.01.17) легень (дисемінований) Дестр + МБТ + М + МГ + РИФ + К + Резист + (KmCmEtOfxPAS) гіст 0 Кат 4 (НЛ РРТБ, ПЛ-17.11.17) Ког 1(17) Легенево-серцева недостатність ІІ-ІІІ ст. Тубінтоксикація. Дифузний пневмосклероз. Деформуючий артроз правого тазостегнового суглобу. Стан після металоостеосинтезу правого стегна (2001 р.) з приводу травматичного перелому». Під дію Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров?я України від 15.08.2014 р., №1348/5/572, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 р. за №990/25767 (далі Перелік) не підпадає.

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від подальшого відбування покарання. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Пункти 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.1973 р., містять роз`яснення про те, що факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку.

Враховуючи зміст висновку лікарсько-консультативної комісії стан здоров`я засудженого ОСОБА_7 (діагноз) не підпадає під «перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (Перелік).

Крім того, в судовому засіданні не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому, відсутні підтверджуючі дані про те, що ХСТЛ №61позбавлений можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаних у висновку захворювань, медичне лікування ОСОБА_7 ..

Згідно з практикою Європейського Суду, порушення ст. 3 Конвенції не може мати місце лише у зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28.03.2006 р. у справі «Мельник проти України», №72286/01, пункти 104 - 106). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11.07.2006 р. у справі «Рівьєр проти Франції», №33834/03, пункт 62).

Таким чином, в розумінні ст. 3 Конвенції засудженим у клопотанні, що розглядається та наданих матеріалах, не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_7 .

Також слід звернути увагу на наступне. З характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній відбуває покарання в СІЗО з 02.07.2015 р. і характеризується посередньо. За весь період відбування покарання має дев?ять стягнень, які станом на день розгляду клопотання погашені, також чотири рази заохочувався адміністрацією. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, на профілактичних обліках не перебуває. В застосуванні заохочувальних норм, таких як заміна покарання більш яким або умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено адміністрацією установи.

Отже, можна зробити висновок, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання свого виправлення не довів, засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, свою вину у вчиненні злочину не визнав, належних висновків не зробив. Захворювання, на яке хворіє ОСОБА_7 , не підпадає під дію Перелік у, а тому суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для звільнення останнього від призначеного судом покарання за хворобою.

Керуючись ст. 84 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд, -

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання за хворобою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1