Справа № 344/1394/20
Провадження № 1-в/344/34/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

представника УВП №12: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання засудженого ОСОБА_5 про дострокове звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким призначеного йому вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2012 року за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся в суд із клопотанням про дострокове звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, призначеного йому вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2012 року.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 підтримали подане клопотання з підстав, що в ньому викладені, просили його задоволити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання, оскільки ч.1 ст.81 КК України не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, а ст.82 КК України не передбачає заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким..

Представник Івано-Франківської установи виконання покарань №12 в судовому засіданні щодо клопотання засудженого заперечує, просить відмовити в його задоволенні.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2012 року року ОСОБА_5 було засуджено п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2013 року вказаний вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 17.05.2013 року. Початок строку відбуття покарання 30.05.2008 року.

Відповідно до вимог ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду. Згідно ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У клопотанні засудженого ОСОБА_5 не наведено будь-яких даних, що свідчили б про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (як підстави для умовно-дострокового звільнення), а також про те, що він, ОСОБА_5 , став на шлях виправлення.

Більше того, як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_5 , довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_5 та підтверджено вивченням особової справи, ОСОБА_5 було засуджено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2012 року за ст.187 ч.4, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, 13, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.п. 1, 6, 12, 13, ст.263 ч.1 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2013 року вказаний вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі утримується з 06.06.2008 року, зокрема: з 06.06.2008 утримувався в Львівському слідчому ізоляторі (№19). За час тримання характеризувався посередньо, допускав порушення встановлених правил поведінки, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не оголошувалися. Після вступу вироку з законну силу та відповідно до наряду Державної пенітенціарної служби України від 17.11.2014 року був переведений в сектор максимального рівня безпеки Львівської установи виконання покарань (№19). За час відбування покарання характеризувався посередньо, допускав порушення встановлених правил поведінки, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочення не оголошувалися. 07.12.2017 року засуджений ОСОБА_5 , для подальшого відбування покарання прибув до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», де утримується в секторі максимального рівня безпеки для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі. За час відбування покарання в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» характеризується посередньо, не конфліктний стягнення не накладалися, до виконання робіт із благоустрою не залучається, не працевлаштований, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Крім того, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.

Однак, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно із ч.2 ст.87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 звертався у встановленому порядку до Президента України з заявою про помилування та (у разі звернення) про результати розгляду такої заяви, подане засудженим суду клопотання не містить.

Засуджений ОСОБА_5 у своєму клопотанні зазначає, що його прохання повинне бути задоволене на підставі ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У своєму рішенні «Пєтухов проти України» (№2) (Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019) Європейський суд з прав людини постановив одноголосно, що було порушено статтю 3 Конвенції у зв`язку із неможливістю скорочення довічного вироку заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що дана справа, в тому, що стосується неможливості скоротити довічний вирок, розкриває системну проблему, яка закликає до впровадження заходів загального характеру. Характер визнаних порушень у відповідності до ст.3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду (п. 194, Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019).

Таким чином, Європейський Суд з прав людини констатував порушення ст.3 Конвенції у вищезазначеній справі, та встановив системну проблему, яка закликає до необхідності вжиття державою загальних заходів у виді реформи системи перегляду довічних вироків.

Вказане рішення Суду в частині заходів загального характеру повинно виконуватись в порядку, визначеному статтями 13-15 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. «а» ч.2 ст.13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема, внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Таким чином, виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини повинно відбуватися шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Суд не вправі підміняти собою законодавчий орган та створювати норми права. Задоволення такого клопотання означало би, що суд своїм рішенням усунув прогалини в чинному законодавстві щодо систем перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі, та на власний розсуд визначив умови та підстави умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, в тому числі шляхом визначення терміну можливого перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказане є неприпустимим і таким, що суперечить принципу верховенства права.

Прохання засудженого ОСОБА_5 щодо задоволення його клопотання на підставі ст.3 Конвенції задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду даного клопотання заходи загального характеру, зазначені у вищевказаному рішенні Європейського суду з прав людини Урядом України не виконані. Зміни у Закони, які регулюють систему перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі не внесено.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та помилування особи є заходами індивідуальної дії, здійснюються стосовно індивідуально визначеної особи з урахуванням даних, що цю особу характеризують та свідчать про виправлення такої особи.

В той же час, клопотання засудженого ОСОБА_5 звільнити його достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити таке покарання більш м`яким є шаблонним та не містить жодних даних, що характеризують його особу, свідчать про його виправлення та можливість застосування більш м`якого покарання чи умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про дострокове звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_1