ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7429/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1738/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Водолага Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новоіванівське Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 09.10.2017 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.186 КК України до п`яти років одного місяця позбавлення волі, на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 29.08.2019 зарахувано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.01.2017 по 29.08.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та визнано таким, що повністю відбув призначене покарання, судимість не знята та не погашена.
визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Державний установі «Харківський слідчяий ізолятор».
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Державний установі ««Харківський слідчяий ізолятор».
Строк покарання рахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 22 вересня 2019 року з моменту фактичного затримання.
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Згідно вироку, 22 вересня 2019 року близько 17.40 годин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи в кафе «Вдали от жен» на Південному вокзалі м. Харкова, побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким розпивали спиртні напої, та діючи з раптово виниклим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, домовились між собою про викрадення майна у останнього при цьому розподілив ролі. Після чого, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, під приводом розмови вийшли разом з вказаного кафе, після чого, ОСОБА_7 супроводив ОСОБА_11 до ділянки місцевості біля будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , та почав лівою рукою утримувати останнього за куртку, в цей час підійшов ОСОБА_8 та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння та бажаючи настання наслідків, з метою подолання опору, ОСОБА_8 наніс два удари кулаком правої та лівої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_8 наніс від 2-х до 5-ти ударів правою ногою по тулубу потерпілого ОСОБА_11 , подавивши волю останнього до опору, тим самим спричинивши ОСОБА_11 згідно висновку судово - медичного експерта ХОБСМЕ від 30.09.2019 № 09-1179/2019: синець у правій навколоочній ділянці та садна на лівому крилі носу та у ділянці проекції лівого надколінку. За ступенем тяжкості синець та садна викликають незначні скороминущі наслідки тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень( відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5., «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року). В цей час ОСОБА_7 скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_11 почав обшукувати кармани джине останнього, та забрав з правого карману джинс потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки « Хіаоmі Rеdmі5», в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_1 вартість якого згідно висновку експерта ХНДІСЕ ім. заcл. проф. М.С. Бокаріуса від 07.10.2019 № 20731 становить 3800, 00 (три тисячі вісімсот) гривень 00 копійок та з лівого карману джинс грошові кошти в сумі 230 гривень. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденим майном покинули місце злочину.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 4030 (чотири тисячі тридцять) гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Своє апеляційне прохання обґрунтовує тим, що він вважає призначене покарання занадто суворим, вважає за можливе його пом`якшити та застосувати до нього ст. 69 КК України, оскільки він визнав вину у скоєному, щиро покаявся та приймав активну участь у розкритті злочину.
Крім того, просив врахувати наявність у нього тяжких та невиліковних захворювань.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав клопотання, в якому просить застосувати до нього ст. 69 КК України посилаючись на п.1 ч.1 ст. 66 КК України та наявність в матеріалах кримінального провадження довідки про те, що він є інвалідом 3 групи, а також свідчень про те, що він не має судимостей в силу ст. 89 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , на його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали клопотання ОСОБА_8 , а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 4 роки 6 місяців, тобто наближеного до мінімальних меж покарання, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання за вчинення тяжкого злочину, відповідно до ст.66 КК України, а саме щире каяття у скоєному (а.с. 144).
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено (а.с. 144).
Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, взятий на диспансерний облік лікарів медичної частини з приводу В 20. ВІЛ-Ш, клінічна стадія, хворіє на хронічний гепатит -С.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_7 ..
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного остаточного покарання є безпідставними, оскільки згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянта щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку.
З приводу тверджень обвинуваченого про те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи апелянта, враховуючи обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого, не можуть зменшувати його відповідальності за вчинене.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 , а також його захиснику ОСОБА_9 належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювання, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого про зміну вироку та пом`якшення йому покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
Крім того, колегія суддів не знаходить підстав для застосування норм ч. 2 ст. 404 КПК України, згідно клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо ухвалення рішення за наслідками апеляційного перегляду вироку про застосування до нього норм ст. 69 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність двох істотних обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , які, в свою чергу, могли б істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Наявність обставин, які лише пом`якшують покарання не є підставою для застосування норм ст. 69 КК України, про що законодавець чітко зазначив в цій нормі.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для будь-якого пом`якшення покарання обвинуваченим.
Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування норм ч.2 ст. 404 КПК України залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4