У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 000021,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд із клопотанням про скасування арешту на мобільний телефон марки Iphone XS золотистого кольору IMEI НОМЕР_1 із сім картою МТС НОМЕР_2 накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.11.2019 року.

Скарга обґрунтована тим, що на підставі ухвали слідчого судді було накладено арешт на мобільний телефон марки Iphone XS, вказав, що арешт даного телефону порушує право ОСОБА_4 на спілкування з друзями, рідними та знайомими.

В судовому засіданні адвокат та власник майна клопотання підтримали із мотивів, наведеній в ньому. Просили клопотання задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні заперечив, вказавши, що дане клопотання є передчасним оскільки даний телефон визнано речовим доказом, саме з нього здійснювалися усі дзвінки та переписка.

Заслухавши адвоката, власника майна, слідчого, судом встановлено наступне.

13.11.2019 року ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду івано-Франківської області було накладено арешт на мобільний телефон марки Iphone XS золотистого кольору IMEI НОМЕР_1 із сім картою МТС НОМЕР_2 до його скасування у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи судду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

За наведених вище обставин, на даному етапі досудового розслідування таке обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження є співмірним із завданнями кримінального провадження та виправдовує тимчасове обмеження прав власника майна до перевірки всіх обставин, яка мають значення для кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обставин, які у розумінні вимог кримінального процесуального закону свідчать, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а тому скасування арешту на теперішній час є недоцільним.

Таким чином, в задоволенні клопотання заявника щодо скасування арешту майна слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.98, 174,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 000021, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 24 грудня 2019 року.