Справа№ 693/229/20
1-кс/693/121/20
УХВАЛА
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка, Жашківського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, українець, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, не одружений, учасником бойових дій не являється, не судимий,
Заступник начальника СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУ НП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на строк досудового розслідування.
В обгрунтування клопотання слідчий вказує, що 02.03.2020 о 21.30 год. до Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що 02.03.2020 в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого проживання, в ході сварки, наніс проникаюче ножове поранення черевної порожнини та поранення грудної клітки своєму братові ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого останнього було доставлено в реанімаційне відділення КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради із тілесними ушкодженнями у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням сечового міхура та колото-різаною раною грудної клітки зліва, де останній від отриманих травм та крововтрати помер.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено: 02 березня 2020 року, близько 21.00 год., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в будинку, за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи умисел на позбавлення життя останнього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті, ножем, наніс ОСОБА_8 декілька ударів, спричинивши проникаючі колото-різані рани грудної клітки та живота, що призвели до пошкодження діафрагми, міжреберних судин, тонкого кишківника, правої загальної здухвинної вени, а також гемоперітонеуму, лівостороннього гемотораксу та геморагічного шоку, внаслідок яких, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 104 від 03.03.2020, в реанімаційному відділенні КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради ОСОБА_8 помер.
02.03.2020 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст.208 КПК України.
03.03.2020 на підставі зібраних доказів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, тому перебуваючи на волі він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, понятих чи експерта у цьому ж кримінальному провадженні, або ж іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також з метою виконання вироку суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З метою повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення та прийняття законного рішення, в ході подальшого розслідування необхідно виконати ряд слідчих дій, а саме:
- долучити до матеріалів кримінального провадження висновки призначених судової комплексної психолого - психіатричної експертизи та двох судово-медичних експертиз;
- за результатами отриманих доказів визначити остаточну кваліфікацію діям ОСОБА_5 ;
- виконати вимоги ст. 290 КПК України;
- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження.
Провести вказані слідчі дії у передбачений законом двомісячний строк не представилося можливим оскільки є необхідність у проведенні ряду слідчих (розшукових) дій, які мають суттєве значення для досудового розслідування.
21.04.2020 року керівником Уманської місцевої прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 02 червня 2020 року.
У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 наполягав на задоволенні клопотання слідчого у зв`язку з тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, строк тримання підозрюваного закінчується, а ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час не відпали і продовжують існувати. Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти клопотання слідчого та пояснив, що він вину не визнає оскільки діяв в межах самооборони та не має наміру переховуватись від слідства.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту посилаючись на необгрунтованість підозри та недоведеність наявності ризиків визначених ст. 177 КПК України. Підозрюваний діяв в межах самооборони, а тому пред`явлена підозра є необгрунтованою та з урахуванням практики ЄСПЛ подальше тримання під вартою не буде законним та виправданим.
Слідчий суддя вислухавши учасників судового розгляду та розглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов таких висновків.
Ухвалою слідчого судді від 04 березня 2020 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят діб. При вирішенні питання про міру запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчим суддею було встановлено наявність ризиків у вигляді можливого подальшого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Зокрема враховано, що підозрюваний ніде не працює, був на заробітках за кордоном, утриманців не має, проживав з рідним братом якому наніс ножові поранення, що спричинило смерть. Вказане свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків та наявність обтяжуючих обставин вчиненого.
За змістом ст. 199 КПК, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.
Згідно матеріалів клопотання на даний час фактично закінчено проведення основних слідчих дій у справі, зокрема проведено експертизи, слідчі експерименти, допитані усі можливі свідки та потерпілий, зокрема близькі родичі (брат та мати ), які дають показання на користь підозрюваного та вказують на тривалий конфлікт між братами і неодноразові бійки між ними. На даний час залишилось долучити до матеріалів справи висновки експертиз, визначити остаточну кваліфікацію діям підозрюваного виконавши вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт.
У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 29 Конституції України чітко визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.
Положенням ст.8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі Єлоєв проти України) після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
При цьому суд, визначаючи наявність певного ризику (ризиків), у своєму рішенні повинен спиратися на докази того, що вони є виправданими (обґрунтованими). Європейський суд з прав людини вбачає порушення права на особисту недоторканність у випадках, коли суди у рішеннях про взяття під варту або продовження строку тримання під вартою обмежуються схематичними мотивами, (неналежна поведінка обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує тощо, правова позиція ЄСПЛ у справі І.А. v. France).
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом під час оцінки ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину («Mamedova v. Russia»).
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії» Європейський суд з прав людини вказав, що обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно, воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин.
У відповідності до частин 2,3,4 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховувалась тяжкість злочину та можливість підозрюваного переховуватись від слідства, оскільки він перебував на заробітках за кордоном, а також може впливати на свідків.
Не дивлячись на перебування під вартою ОСОБА_9 , свідки та потерпілий у справі дають показання на користь підозрюваного, тобто вплив на них підозрюваним виключається. Слідство у справі практично завершено та свої показання підозрюваний теж не змінював в ході досудового розслідування.
Крім цього, слідчий суддя враховує, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (зі наступними змінами), встановлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року, що в свою чергу обмежує пересування підозрюваного та виключає його виїзд за кордон.
Згідно пропозицій Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 10 квітня 2020 року № 2065.2/20/01, з метою забезпечення лікування осіб, хворих на короновірус в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, рекомендовано з урахуванням тяжкості злочинів обирати запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі.
Підозрюваний раніше не судимий та по місцю проживання характеризується позитивно, є особою з інвалідністю. Органом досудового розслідування не наведено переконливих та обґрунтованих доводів на підтвердження того, що підозрюваний буде ухилятися від явки за викликом до слідчого, прокурора чи суду, або ж має намір переховуватися від суду, при цьому підозрюваний має постійне місце проживання, тому визначені у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України ризики на даний час зменшилися і подальше тримання під вартою підозрюваного не буде виправданим.
Таким чином, тримання особи під вартою, лише з підстав тяжкості обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням обрання зазначеного запобіжного заходу, та ні в якому разі не може розцінюватися як підтвердження наявності ризиків, інакше судове рішення не відповідатиме вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.
Крім того, в своєму рішенні ЄСПЛ Клішин проти України від 23.02.2012 р. зазначено, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами, а небажання особи зізнатися чи давати потрібні покази не можуть бути підставами для взяття під варту.
За приписами частини 5 статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що наявність вказаних у клопотанні ризиків, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведено, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вбачає доцільним застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 183, 184, 199, 309 КПК України, суд,
Клопотання заступника начальника СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.
Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 протягом доби.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на підставі ст. 194 ч. 5 КПК України такі обов`язки:
- прибувати за викликом слідчого до Жашківського ВП Уманського ВП ГУ НП України в Черкаській області за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: с. Соколівка, Жашківського, Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- носити електронний засіб контролю в разі його застосування слідчим чи органом поліції;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон та паспорт громадянина України, а також інші документи, які дають право на виїзд з України;
- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, де він є підозрюваним;
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Визначити строк дії ухвали два місяці, до 22 червня 2020 року.
Виконання ухвали покласти на Жашківський ВП Звенигородського ВП ГУ НП України в Черкаській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Повний текст ухвали проголошено 23 квітня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1