Провадження №1-кс/523/5959/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвоката-захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 погодженого с прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, що фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Як слідує з клопотання й доданих до нього відповідних матеріалів, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 досягай згоди на заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом обману.
Для реалізації свого злочинного умислу розробили план та в подальшому діяли відповідно до нього наступним чином.
На початку літа 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у ОСОБА_10 придбали транспортний засіб марки DAF FТ 95.360 реєстраційний номер НОМЕР_1 та у ОСОБА_11 придбали напівпричіп марки YORK LВ-40-3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб придбали паспорт серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, в серпні 2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходячись на пляжі «Ланжерон» в м. Одесі, залучили до реалізації свого плану раніше знайомого їм ОСОБА_13 , якого вироком Суворовського районного суду м. Одеси засуджено за вчинення вказаного кримінального правопорушення, запропонувавши грошову винагороду.
Далі, 21.08.2018 року ОСОБА_7 за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування мобільного пристрою та встановленого на ньому мобільного додатку «Viber» в спільноті «Зерновози» віднайшов оголошення розміщене ОСОБА_14 щодо необхідності транспортування вантажу насіння соняшнику з с. Степанівка Суворовського району Херсонської області до м. Одеси. Переслідуючи корисливий мотив, мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, зателефонував ОСОБА_14 та повідомив про можливість виконання ним замовлення з транспортування насіння соняшнику. В ході бесіди ОСОБА_14 передала ОСОБА_7 контактні дані замовника - потерпілого ОСОБА_15 . В свою чергу ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію узгодженого злочинного плану, зв`язався із потерпілим та домовився про умови виконання замовлення щодо транспортування насіння соняшнику з с. Степанівка Суворовського району Херсонської області до м.Одеси.
Продовжуючи діяти відповідно до плану, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 22.08.2018 року поблизу м. Миколаїв, точна адреса під час досудового розслідування не встановлена, передали ОСОБА_13 паспорт на ім`я ОСОБА_12 , вантажний автомобіль DAF FТ 95.360 реєстраційний номер НОМЕР_4 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , пластини номерних знаків НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , які належать іншим транспортним засобам, а також мобільний телефон для виконання ОСОБА_13 злочинних дій. Наступного дня, а саме23.08.2018 року ОСОБА_13 на автомобілі наданому йому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прибув до с. Степанівка Суворовського району Херсонської області при цьому попередньо замінив номерні знаки автомобілю та встановленого на ньому причепу, де видаючи себе за іншу особу, представившись потерпілому ОСОБА_12 , використовуючи при цьому паспорт наданий йому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відповідно до плану отримав від потерпілого 22,5 тони насіння соняшнику, яке завантажив до напівпричепу YORK LВ-40-3.
Досягнувши з потерпілим згоди щодо оплати послуг ОСОБА_13 та адреси транспортування соняшнику, а саме до м. Одеси вул. В.Стуса, 2Б, останній дотримуючись злочинного плану, не маючи наміру виконувати взяті на себе обов`язки щодо транспортування соняшнику до м. Одеса, та переслідуючи мету наживи, 24.08.2018 керуючи автомобілем DAF FТ 95.360 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 із вантажем, вирушив вбік м. Одеси.
Так, 25.08.2018 року приблизно о 06.30 год. ОСОБА_13 , рухаючись по вул. Об`їзна дорога кут вул. Лиманної в м. Одесі, звершуючи реалізацію спільного злочинного умислу, доставив вантаж за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 24, де передав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 автомобіль DAF FТ 95.360 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 із вантажем насіння соняшнику вагою 22,5 тони, за що отримав від останніх грошову винагороду у розмірі 200 доларів США.
В подальшому при невстановлених обставинах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розпорядилися насінням соняшнику на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_15 матеріальний збиток на суму 235 065,15 гривень.
В обґрунтування клопотання слідчий ОСОБА_8 посилається на дані про особу підозрюваного офіційно непрацевлаштований і постійного джерела доходу не має, на тяжкість кримінального правопорушення та його зникнення з місця вчинення злочину, що обумовлює, на думку сторони обвинувачення, існування ризиків його можливого ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого правопорушення та перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином.
З`ясувавши думку прокурорів на підтримку внесеного клопотання, заслухавши позицію захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступних висновків.
За розглядуваним клопотанням та доданими до нього матеріалами, ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Разом із тим, ст.8 зазначеного Кодексу та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
Крім того, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Частина ч. 1 ст. 9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 94 вказаного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 183 означеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 4 ст. 194 означеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч. 5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Підозра є обґрунтованою та на теперішній час підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у тому числі: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_15 показаннями потерпілого ОСОБА_15 , показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколами огляду під час яких виявлено та вилучено транспортний засіб марки DAF FТ 95.360 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідками та іншими доказами в їх сукупності.
Разом із тим, матеріалами розглядуваного клопотання не доведено будь-якими доказами доводи сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим у клопотанні, ані прокурором у судовому засіданні не доведено та не конкретизовано перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином та повідомлення останньому про підозру у вчиненні іншого злочину.
Отже, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального кодексу України, Конвенції та практики ЄСПЛ, слідчим суддею при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 приймається те, що останній є раніше не судимою особою, є інвалідом 3-ї групи з дитинства, має малолітню дитину 2015 року народження, відносно якої сплачує аліменти, забезпечений місцем реєстрації та проживання в м. Одеса, що свідчить про достатню міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного.
З урахуванням означеного та у контексті ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі.
Згідно зі 62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покарання, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
За практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), яка як зазначалось вище та згідно з ч.5 ст.9 КПК України, підлягає застосуванню під час кримінального провадження, Суд неодноразово повторював, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. Цей принцип, поміж іншого, поширюється на заяви, що їх роблять державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах, і які спонукають громадськість до висновків про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним.
Суд наголошує на тому, що п. 2 ст. 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування у кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному ст.10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотриматись принципу презумпції невинуватості (п.п.81-83 рішення у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 року, набуло статусу остаточного 10.03.2010 року).
Аналогічних висновків дійшов Суд у справі «Грабчук проти України» при встановлені порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції слідчим органу досудового розслідування при складенні відповідних процесуальних документів (п.п.42-46 рішення від 21.09.2006 року, статусу остаточного набуло 21.12.2006 року).
Враховуючи положення ст.62 Конституції України, наведені приписи Суду конвенційної юрисдикції та норми ст.17 КПК України, аналіз викладеної у розглядуваному клопотанні обґрунтування інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 злочину, зокрема означений вище вислів щодо «вини» останнього, по-перше спонукає громадськість до думки про його провину і, по-друге, визначає наперед оцінку фактів відповідним судом, що у свою чергу беззаперечно свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого та прокурора щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, деякі з яких не доведені матеріалами клопотання та в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.183, 194 цього ж Кодексу у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини забезпеченості підозрюваним ОСОБА_7 місцем реєстрації та проживання, що свідчить про певну міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його реєстрації, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, із залишенням без задоволення клопотання вказаного слідчого, з огляду на вищенаведене, слідчий суддя зважаючи всі встановлені обставини, доходить висновку про обрання вказаному підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави.
Керуючись ст.ст.3, 22, 26, 177-179, 182-184, 193-195, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 погодженого с прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 235 000 (двісті тридцять п`ять тисяч) гривень, що становить сумму збитку у кримінальному провадженні.

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець повинні протягом п`яти діб внести заставу згідно ухвали слідчого судді.

Підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
-не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 11.02.2020 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1