1Справа № 334/5182/19 1-кп/335/272/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою колегії суддів від 02.03.2020 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30.04.2020 включно.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 30.04.2020, а до цього часу (до 30.04.2020) призначити до розгляду та завершити розгляд вказаного кримінального провадження неможливо з поважних причин, судом в порядку ст. 331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`які відсутні. При цьому, прокурор ОСОБА_5 надав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надавши клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби та встановлення відповідних обов`язків (на розсуд суду), мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочини не збирається. Також зазначили, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає його бабуся ОСОБА_10 разом із його донькою, якій 5 років, та які перебувають на утриманні ОСОБА_6 , а також він є віруючою людиною, позитивно характеризується, має можливість працевлаштуватися.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, щодо вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2019 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22.07.2019.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2019 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.09.2019, з утриманням у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор», яку ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.08.2019 залишено без змін.

Ухвалами Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя неодноразово відносно ОСОБА_6 обирався та продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 30.04.2020.

Виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, який є особливо тяжкими, вчиненим із застосуванням насильства.
Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на свідків та потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винними, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегією суддів при вирішенні даного питання, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, враховується, що ОСОБА_6 є особою працездатного віку, який до затримання не працював, розлучений, має на утриманні малолітню дитину. Однак, злочин, який йому інкримінується вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017, постійного джерела доходу не має, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника про необхідність допомоги особам, які перебувають на його утриманні, лист директора «НПО Лідер» ОСОБА_11 , згідно якого вказана особа повідомляє про зобов`язання надати ОСОБА_6 місце роботи на вказаному підприємстві, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не можуть свідчити про наявність достатніх підстав виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та забезпечення належної поведінки.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останнього слід продовжити строком на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 , визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 19 червня 2020 року включно, з утриманням у ДУ „Запорізький слідчий ізолятор.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3