УХВАЛА

21 травня 2020 року
м. Київ

справа № 132/3954/18
провадження № 51-1260 ск 20

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17 липня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 січня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема п. 4 ч. 2 та частин 3, 5 не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність судових рішень, копії яких необхідно додати до скарги.
Суд касаційної інстанції (далі Суд) є судом права, а не факту. Тому скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій. Не належить до компетенції Суду й перевірка повноти здійснення провадження і правильності оцінки доказів із точки зору їх достовірності.

Зазначене засуджений залишив поза увагою. Усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі ОСОБА_4 переважно викладає свою версію подій, однак не наводить аргументів на спростування висновків судів нижчих інстанцій, допущення при здійсненні провадження таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412, 413, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку, а також на позицію скаржника, який не заперечує вчинення ним менш тяжкого злочину (ч. 2 ст. 309 Кримінального Кодексу України).
Таким чином, не викладено й обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Також до скарги ОСОБА_4 не додано копій оскаржених вироку й ухвали, що перешкоджає реалізації положень статей 428, 430 вказаного Кодексу.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17 липня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 січня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3