Справа № 159/546/20
Провадження № 1-кп/159/181/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 200 301 100 000 48 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, не працюючого, з освітою середньою, неодруженого, утриманців не має, раніше не притягався до кримінальної відповідальності,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,
встановив:
О 00 год. 10 хв. 09.01.20 р., по вул. Луцькій, 33 у м. Ковелі Волинської області старшим інспектором роти з обслуговування м. Ковеля відділу організації несення служби у м. Ковелі Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 спільно з інспектором Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 було виявлено автомобіль марки «ВАЗ - 21063», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_4 , який порушив п. п. 2.9 «в», 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме: керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім цього обвинувачений ОСОБА_4 керував зазначеним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У подальшому о 00 год. 30 хв. 09.01.20 р., перебуваючи за вище вказаною адресою у службовому автомобілі марки «Mitsubishi Outlander», д. н. з. НОМЕР_2 , під час оформлення старшим інспектором УПП ОСОБА_6 адміністративних матеріалів про порушення ОСОБА_4 ПДР України, останній висловив пропозицію працівникові поліції, який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є службовими особами правоохоронного органу у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, надати йому неправомірну вигоду у вигляді грошей в сумі 200 грн за те, щоб вказана вище службова особа з використанням наданої їй влади та службового становища, не складала протокол та не виносили постанови про адміністративне правопорушення і не притягала його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. У відповідь поліцейський ОСОБА_6 пояснив та попередили обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі передбачена кримінальна відповідальність. Однак обвинувачений ОСОБА_4 , незважаючи на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність, переслідуючи корисливу мету ухилення від відповідальності за порушення ПДР України, продовжив вчиняти дії, направлені на пропозицію та надання неправомірної вигоди.
Так обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні службового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д. н. з. НОМЕР_2 , з метою ухилення від відповідальності за порушення ПДР України, надав неправомірну вигоду в сумі 200 грн старшому інспектору ОСОБА_6 , який сидів ліворуч від нього на водійському сидінні, поклавши вказані вище гроші на ноги поліцейському. У подальшому вказані злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 були припинені: зокрема, старший інспектор УПП ОСОБА_6 негайно, у межах своїх повноважень, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про запобігання корупції» вжив невідкладних заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочину шляхом відмови від отримання неправомірної вигоди, залучення свідків та повідомлення по телефону про цей факт оперативного чергового Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області. На місце події терміново прибули працівники Ковельського відділу поліції, які вилучили гроші в сумі 200 грн, які обвинувачений ОСОБА_4 надав старшому інспектору УПП ОСОБА_6 як неправомірну вигоду за непритягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тим самим обвинувачений ОСОБА_4 вчинив своїми умисними діями, що виразились у пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду будь - якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 369 КК України.
Вказане вище обвинувачення пред`явлено обвинуваченому 29.01.20 р..

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 21.01.20 р., укладеної між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим, згідно з якою обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у повному обсязі пред`явленого йому обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні.

Сторони угоди узгодили покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 8 500 грн. При цьому сторони узгодили застосування спеціальної конфіскації грошей, що були предметом неправомірної вигоди в сумі 200 грн на доход держави.

За змістом угоди, обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні обвинувачений також просить суд затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, що викладене у обвинувальному акті та в угоді, та пояснив, що він розуміє права, надані йому законом; наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим у повному обсязі; вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки невиконання угоди.

Прокурор просить затвердити угоду на умовах, викладених у ній, та вирішити питання про долю речових доказів.

Обвинувачений та його захисник, кожен зокрема, не заперечили та просять угоду затвердити.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 468, ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом; підставу та значення спецконфіскації.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання та спецконфіскацію коштів.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання; застосувати спецконфіскацію.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 368, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 200 301 100 000 48 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, укладену між прокурором Ковельсьокї місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 при захисникові ОСОБА_5 ..
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Відповідно до ст. ст. 96 - 1, 96 - 2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію, примусово безоплатного вилучивши у власність держави гроші в сумі 200 (двісті) грн, що належать обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передані для зберігання в Ковельський ВП ГУ НП у Волинській області за постановою слідчого від 09.01.20 р. як речові докази.
Речовий доказ у справі ком пакт диск DVD R (постанова слідчого від 11.01.20 р.) залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Головуючий:ОСОБА_1