ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7985/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/164/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 01 червня 2020 року в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, погодженого з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , учасника бойових дій,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відмовлено та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони залишати житло по місцю реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 23 год. 59 хв. 11 липня 2020 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Тернопільської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Зазначає, що застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обовязків.

Вважає, що оскільки підозрюваний ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, що свідчить про його стійку протиправну поведінку, у нього відсутні міцні соціальні звязки, ніде офіційно не працює, не має постійного місця проживання, а покарання за злочин, у якому він підозрюється, передбачає виключно позбавлення волі на термін від 3 до 6 років, тому останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, а також вчиняти інші злочини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в провадженні слідчого СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській обл. перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000221 від 13 травня 2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 травня 2020 року, близько 09 години 30 хвилин у ОСОБА_6 , який в той час перебував біля огородженої території господарства новозбудованого будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливу мету наживи, ОСОБА_6 , 13 травня 2020 року, близько 09 години 30 хвилин, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, зайшов на огороджену територію новозбудованого будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник в підсобне приміщення ОСОБА_9 , де в одній із кімнат із металевого ящика коричневого кольору, що знаходився по середині кімнати, умисно, таємно викрав два набори автомобільних ключів марки King Топу, вартістю 5000 гривень, отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 із викраденим майном підійшов до новозбудованого будинку, де, шляхом віджиму метало - пластикового вікна, проник в гаражне приміщення вказаного будинку, звідки умисно, таємно викрав електроінструменти, а саме: кутову шліфувальну машину (болгарку) торговельної марки «Makita» модель «GA9020», вартістю 3300 гривень, дриль ударну (перфоратор) торговельної марки «Makita» модель «HR-281 1ЕТ, вартістю 7000 гривень; дриль ударну (перфоратор) торговельної марки «Hitachi» модель «DH38MS», вартістю 8000 гривень та циркулярну (дискову) пилу торговельної марки «Hitachi» модель «С 7SS» вартістю 2350 гривень.

Після цього ОСОБА_6 із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 25 650 гривень (двадцять п`ять тисяч, шістсот п`ятдесять).

О 18 год. 00 хв. 13 травня 2020 року за підозрою у вчиненні даного злочину в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_6 був затриманий.

14 травня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Того ж дня слідчий СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, особу підозрюваного, зокрема те, що він в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, офіційно не працює, є учасником бойових дій, має постійне місце реєстрації та на його утриманні знаходиться четверо дітей, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки, на його думку, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обовязків та попередить вчинення ним дій, передбачених ст.177 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Разом з тим, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя, чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не містять переконливого обгрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного слідчий суддя врахував особу ОСОБА_6 , міцність його соціальних звязків, наявність постійного місця реєстрації, те, що він в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, офіційно не працює, є учасником бойових дій, має постійне місце реєстрації та на його утриманні знаходиться четверо дітей, а також обставини, за яких було вчинено дане кримінальне правопорушення, характер та наслідки його вчинення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Окрім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини слід зазначити, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та прийшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак на цілодобовий період з покладенням на нього відповідних обовязків. Висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є безумовно визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною ОСОБА_6 залишати житло по місцю своєї реєстрації цілодобово та із покладенням на нього відповідних обов"язків, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді