ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5059/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/312/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Кіцмань, Чернівецької області, жительку АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 80 н.м.д.г., що становить 1360 грн.

Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено.

Згідно з вироком, 30 грудня 2018 року близько 15.45 год. у обвинуваченої ОСОБА_7 , яка перебувала у приміщенні торгового залу магазину ТОВ «Сільпо-Фуд» по вул.М.Кривоноса, 2Б, в м.Тернополі, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачена ОСОБА_7 , 30 грудня 2018 року близько 15.45 год. перебуваючи біля торгового стелажа у приміщенні магазину ТОВ «Сільпо-Фуд» по вул.Кривоноса, 2 Б, в м.Тернополі, побачивши на підлозі гаманець чорного кольору, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого використання та заволодіння його вмістом, підняла із підлоги гаманець чорного кольору, після чого таємно, умисно, поклала в ліву кишеню куртки, в яку була одягнена. Таким чином, викрала гаманець чорного кольору, вартістю 139,69 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 3700 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_9 . У подальшому не вжила жодних заходів щодо повернення майна власнику.

При цьому потерпіла ОСОБА_9 тимчасово втративши контроль над своїм гаманцем із грошовими коштами, який випав з під її пахви на землю, одразу ж після приходу до каси виявивши у себе відсутність гаманця, повернулася у торговий зал, щоб його забрати, однак його не виявила.

Із викраденим майном обвинувачена ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину втекла до повернення потерпілої, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду, на загальну суму 3839,69 грн.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове яким виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого злочину. Свої вимоги мотивує тим, що потерпіла загубила свій гаманець, а не забула чи залишила, як зазначив суд першої інстанції. Доступ до торгового залу супермаркету необмежений і людей у передноворічний період було дуже багато. Вважає, що в момент коли його підзахисна знайшла гаманець, він уже вийшов з фактичного володіння потерпілої. Обвинувачена ОСОБА_10 не вчиняла жодних дій з метою позбавити потерпілу власності. Наголошує, що гаманець не мав жодних ознак для ідентифікації власника, або його місце знаходження чи засоби зв`язку. А також, що за гаманцем потерпіла у торговий зал не поверталась, а одразу звернулась до охорони, про те, що гаманець нібито викрадено. Вказує, що з відеозапису подій у торговому залі встановлено, що потерпіла та обвинувачена не перетинались у торговому залі, з моменту втрати гаманця та до моменту його знахідки пройшло багато часу та покупців магазину, обвинувачена ОСОБА_7 не бачила і не могла бачити моменту коли гаманець випав у потерпілої. Окрім цього зазначає, що із показів свідка ОСОБА_11 встановлено, що обвинувачена заявила, що треба повернути гаманець і зберігала його до моменту коли за ним звернулись, також він пояснював, що обвинувачена віддала гаманець без зволікань, а кошти віддала окремо, так як вони зберігались окремо від гаманця. З огляду на вищевикладене вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої та доводи її захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведений у ній підстав, прокурора, який вважає оскаржений вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено і кваліфікація її дій за ч.1 ст.185 КК України є правильними.

Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченої суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями:

потерпілої ОСОБА_9 про те, що 30 грудня 2018 року вона по місцю своєї роботи отримала заробітну плату в сумі 3700 гривень і близько 16 год. зайшла в магазин Сільпо-Фуд придбати продукти харчування. В магазині гаманець з цими коштами вона тримала під пахвою в руках, при розрахунку на касі виявила його втрату і повернулась у торговий зал до стелажів де вибирала товар, але гаманця там уже не було. Гроші обвинувачена їй повернула в січні-лютому 2019 року;

свідка ОСОБА_12 , яка є співробітницею потерпілої і підтвердила виплату їм заробітної плати 30 грудня 2018 року та наявність у потерпілої вказаних коштів;

свідка ОСОБА_13 , який є сином потерпілої і підтвердив, що вона 30 грудня 2018 року зайшла в магазин Сільпо-Фуд, а повернувшись повідомила, що втратила в торговому залі гаманець зі своєю зарплатою в сумі 370 гривень і вже його не знайшла;

свідка ОСОБА_14 , який працює начальником охорони ТОВ Сільпо-Фуд, та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які є оперативними працівниками КР ТВП ГУНП в Тернопільській області та підтвердили, що на підставі даних відеозаписів камер спостереження торгового залу та в результаті проведених розшукових заходів було встановлено особу обвинуваченої, яка добровільно видала викрадений гаманець без грошових коштів.

Повідомлені свідками і потерпілою обставини суд вірно оцінив, як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об"єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, зокрема даними:

протоколу огляду компакт-диску із відеозаписом події, що мала місце 30 грудня 2018 року у приміщення торгового залу ТОВ Сільпо-Фуд, яким зафіксовано як потерпіла ОСОБА_9 тримає під пахвою предмет схожий на гаманець (період з 08 хв. 57 сек. запису по 10 хв. 03 сек. запису), а обвинувачена ОСОБА_7 піднімає цей предмет з підлоги в місці, де перед тим знаходилась потерпіла (10 хв. 12 сек. запису);

заявами потерпілої ОСОБА_9 про викрадення її гаманця з грошовими коштами в сумі 3700 грн., начальника охорони магазину Сільпо-Фуд ОСОБА_14 про надання слідчому копії фіскального чеку про оплату ОСОБА_7 товарів у цьому магазині 30 грудня 2018 року о 16 год. 07 хв. 32 сек., обвинуваченої ОСОБА_7 про добровільну видачу працівникам поліції гаманця із банківськими картками і грошовими коштами в сумі 6 грн.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України.

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченої складу вказаного злочину.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи обвинуваченої ОСОБА_7 і показання її співжителя ОСОБА_11 про те, що вона мала намір повернути гаманець, вживала для цього заходів, але забула це зробити на касі магазину.

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена розуміючи, що гаманець загублено і усвідомлюючи, що власник майна може за ним повернутись, умисно перешкодила потерпілій в поновленні її права володіння майном, не повернувши його охоронцю магазину чи на касі торгового залу, вийшла із приміщення магазину, і за місцем проживання, вийнявши кошти з гаманця, не заявляючи про викрадене майно, переклала їх в інше місце, про яке відмовилась повідомити суд.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 грудня 2014 року (справа №5-23кс14), заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно або мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Однак за результатами судового розгляду вказаних обставин не встановлено.

Так, щодо місцезнаходження втраченого майна встановлено, що воно було відоме потерпілій. З наведених у вироку її показань в ході судового розгляду вбачається, що вибравши у магазині необхідний товар, вона підійшла до каси, де виявила відсутність гаманця з грошима та зрозуміла, що він випав у торговому залі. Тоді вона повернулась назад до торгових стелажів, де вибирала товар, свого гаманця вона уже не виявила. Як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженому вироку, обвинувачена розуміючи, що гаманець загублено і розуміючи, що власник може повернутися за ним, умисно перешкодила потерпілій в поновленні її права володіння втраченим майном, а саме не повернула його охороні магазину чи на касі торгового залу і вийшла з ним з приміщення магазину.

Щодо часу який минув між втратою майна та його знахідкою на підставі даних протоколу огляду компакт диску із відеозаписом події, що мала місце близько 16 год. 30 грудня 2018 року у приміщенні магазину ТОВ Сільпо-Фуд, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 виявила гаманець приблизно через 9 секунд після того, як потерпіла ОСОБА_9 відійшла від місця, де він у неї випав. При цьому жодних дій, спрямованих на виявлення власника та негайне повернення майна обвинувачена ОСОБА_7 не вчинила, а піднявши чужий гаманець заховала його в кишеню своєї куртки, відійшла від місця де його знайшла і через 2 хв. перевірила його вміст. Адміністрацію закладу чи поліцію не повідомила, натомість, привласнивши гаманець з грошима, покинула приміщення магазину.

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачена повернула гаманець лише через десять днів після вчинення крадіжки і лише після того, як зрозуміла, що її дії викриті працівниками поліції. За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що наміру повертати власнику гаманець і грошові кошти обвинувачена ОСОБА_7 не мала, хоча така можливість у неї була, оскільки в гаманці крім грошових коштів знаходились також банківські картки і дисконтна карта Власний рахунок Сільпо, за якими можна було ідентифікувати законного власника майна.

Наведені обставини також спростовують доводи апеляційної скарги в частині того, що обвинувачена не викрала гаманець, а знайшла та мала намір його повернути.

Таким чином, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, та правильно кваліфіковано її дії за ч.1 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченій призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи