ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жмеринка Вінницької області, зареєстрована та проживаюча по АДРЕСА_1 , не працююча, з професійно-технічною освітою, не одружена, має на утриманні трьох малолітніх дітей, громадянка України, раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

УСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 26 червня 2018 року біля 10 год. 30 хв., перебуваючи на території Комунального закладу "Оздоровчий табір "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області, у якому відпочивав її син - ОСОБА_10 , підійшла до потерпілого ОСОБА_6 , вважаючи останнього винним у конфлікті між ним та її сином ОСОБА_10 , маючи на меті умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що вчиняє протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, не приймаючи до уваги те, що потерпілий ОСОБА_6 є малолітньою особою, умисно нанесла йому долонею правої руки один удар в ділянку лівого вуха, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, суду пояснила, що 26 червня 2018 року вона приїхала до свого сина ОСОБА_10 , який відпочивав у Комунальному закладі "Оздоровчий табір "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області, з метою з`ясувати чому ОСОБА_6 постійно ображав її сина, погрожував ножем, говорив сину, що він більше не побачить маму. Те, що у ОСОБА_6 було вилучено ніж, підтвердив їй директор табору. Крім того, ОСОБА_6 також ображав і інших дітей, які відпочивали в таборі. Побачивши ОСОБА_6 вона запитала, чому він ображає її сина, на що той почав кричати, що він нічого не робив, щоб привернути увагу дітей. Вона запитала у нього номер телефону батьків, ОСОБА_6 почав висловлюватись нецензурною лайкою та казав хто вона така, щоб він їй давав номер телефону батьків. Тоді вона вдарила ОСОБА_6 долонею по обличчю, ОСОБА_6 почав нецензурно лаятися та кидати в неї та в сина камінням. Цивільний позов визнає частково, підтримує думку свого захисника адвоката ОСОБА_5 , тобто визнає матеріальну шкоду у розмірі 500 грн, моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 26 червня 2018 року біля 10 год. 30 хв. він знаходився на території Комунального закладу "Оздоровчого табору "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області. Неподалік будинку, у якому він проживав, побачив вожату його групи ОСОБА_11 та мати ОСОБА_10 - ОСОБА_4 , яка покликала його, однак він проігнорував та не підійшов до неї. Тоді ОСОБА_4 наздогнала його та запитала номер телефона матері або батька, він відповів, щоб зверталась до директора табору. ОСОБА_4 почала до нього лаятись нецензурними словами, він також щось їй відповів, після чого вона нанесла йому долонею правої руки один удар в область лівого вуха, він зігнувся, оскільки відчув біль, тоді підняв із землі камінець, щоб кинути в ОСОБА_4 , однак не кинув, оскільки вожата зробила йому зауваження, натомість ОСОБА_4 кинула в нього камінцем, але не влучила. ОСОБА_4 також мала намір нанести удари ОСОБА_11 , яка закривала його від ОСОБА_4 . Після цієї події він пішов до медпункту, де медична сестра надала йому медичну допомогу. Ввечері, на дискотеці, він помітив у себе на комірі сорочки виділення з вуха схожі на кров. Повернувшись із табора додому він проходив обстеження та лікування в медичних закладах, йому було проведено оперативне втручання по заміні барабанної перетинки у вусі на штучну. На його думку, конфлікт виник через те, що ОСОБА_10 щось наговорив на нього своїй матері ОСОБА_4 . У нього був ніж, який він взяв у свого товариша, щоб оббирати яблука, нікому ним не погрожував. ОСОБА_10 був у молодшій групі, коли приходили до нього в кімнату, то був запах сечі, однолітки говорили, що ОСОБА_10 ходить в туалет у ліжко, однак ОСОБА_10 вважав, що це він всім про це розповідав, тому на нього була така образа. Просить карати суворо, бо тепер він не зможе продовжувати займатися таким видом спорту як боротьба, цивільний позов підтримує, просить його задовльнити повністю.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 пояснила, що влітку 2018 року її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відпочивали в Комунальному закладі "Оздоровчому таборі "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області. Кожного дня вона телефонувала вожатим і жодних нарікань щодо поведінки її сина ОСОБА_6 не було. Її дуже засмутило те, що ніхто із дорослих не повідомив їй про подію, яка сталася з її сином ОСОБА_6 у таборі. Вранці 27 червня 2018 року їй зателефонував син та повідомив, що його побила мати ОСОБА_10 - ОСОБА_4 , плакав, казав, що у вусі дзвенить, що він не чує, що з вуха є виділення схожі на кров. Вона не мала змоги відразу приїхати, оскільки перебувала у відрядженні на підвищенні кваліфікації у Львівській області, тому зателефонувала директору табору. Коли син повернувся із табора, звернулися у Комунальну установу "Жмеринська центральна районна лікарня", де видали направлення у Вінницьку обласну дитячу клінічну лікарню. Після лікування біль у вусі не зникав, тому звернулися у Вінницьку обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова, де повідомили, що син потребує оперативного втручання, а саме йому слід провести операцію по заміні барабанної перетинки у вусі на штучну. Просить карати обвинувачену ОСОБА_4 суворо, остання не розкаялася, не було жодної спроби вибачитися за вчинений злочин, цивільний позов підтримує, просить його задовльнити повністю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що в літку 2018 року вона працювала лікарем в Комунальному закладі "Оздоровчому таборі "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області. 26 червня 2018 року у медпункт прибіг ОСОБА_6 , сказав, що його вдарила у вухо тітка, при огляді ззовні не було нічого видно, вона поклала його в ізолятор, де він провів дві години, після чого ОСОБА_6 у медпункт більше не звертався. Вона подала доповідну на ім`я директора табору про надання медичної допомоги ОСОБА_6 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що в червні 2018 року вона проходила практику в Комунальному закладі "Оздоровчому таборі "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області. Перебуваючи у будинку із дітьми своєї групи, вона почула крики, вибігла на двір, почула як ОСОБА_4 виражалася нецензурною лайкою до ОСОБА_6 , бачила як ОСОБА_4 сильно вдарила ОСОБА_6 в ділянку вуха, він почав плакати та присів. ОСОБА_6 взяв камінця, ОСОБА_4 також взяла камінця, сказала, що кине, але ОСОБА_11 закрила ОСОБА_6 собою, ставши перед ним. Вона із ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ходила в медпункт. В той день після обіду бачила, як у ОСОБА_6 текла з вуха кров.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в червні 2018 року вона проходила практику в Комунальному закладі "Оздоровчому таборі "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 проживали в різних будинках на території табору. Згодом ОСОБА_6 перевели до їхньої групи. Їй телефонувала мати ОСОБА_10 - ОСОБА_4 та казала, що її сина ображають, приїжджала бабуся ОСОБА_10 , казала, що в нього було мокре ліжко, що це зробив ОСОБА_6 . Одного дня на територію табору прийшла мати ОСОБА_10 - ОСОБА_4 , почала висловлюватися нецензурною лайкою, сказала, щоб показали їй ОСОБА_6 , який ображає її сина. Коли ОСОБА_6 проходив неподалік, ОСОБА_10 вказав на нього своїй матері ОСОБА_4 , яка підбігла до ОСОБА_6 та почала до нього нецензурно лаятись. ОСОБА_6 продовжував йти далі, тоді ОСОБА_4 схопила його за руку та вдарила у вухо. У ОСОБА_6 почалась істерика, він взяв камінець, замахнувся на ОСОБА_4 , яка теж почала кидати у нього каміння. ОСОБА_4 запитувала свого сина ОСОБА_10 чи ображав його ОСОБА_6 , ОСОБА_10 сказав, що не ображав, тоді ОСОБА_4 почала на нього кричати навіщо тоді він їй дзвонив.
У судовому засіданні представник служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_9 при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та вирішенні цивільного позову поклалася на розсуд суду.
Крім показань обвинуваченої, потерпілого, законного представника потерпілого, свідків, суд бере до уваги наступні докази:
- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02 липня 2018 року, де зазначено, що ОСОБА_7 повідомила, що 26 червня 2018 року біля 10 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території Комунального закладу "Оздоровчий табір "Фортуна", що розташований в с. Митки Барського району Вінницької області, нанесла тілесні ушкодження її сину ОСОБА_6 (т. 2 а.к.п. 47);
- висновок судово-медичного експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 65 від 12 жовтня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 мала місце: баротравма у вигляді перфорації барабанної перетинки лівого вуха. Післятравматичний гнійний середній отит зліва. Вказана травма виникла від дії тупого твердого предмету (предметів), в ділянку лівого вуха, по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в ухвалі про призначення експерти, 26 червня 2018 року, та за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше шести, але не більше двадцяти одного дня) (т. 2 а.к.п. 65-66).
Вказані вище докази суд бере до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону і вважає їх допустимими.
Дослідивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена і її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України - тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке класифікується як кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше не судима, що підтверджується даними вимоги ІЦ (т. 2 а.к.п. 52), згідно даних довідки-характеристики квартального комітету "Добробут" м. Жмеринки Вінницької області від 09 жовтня 2018 року, ОСОБА_4 характеризується позитивно ( т. 2 а.к.п. 53), згідно довідок Комунальної установи "Жмеринська центральна районна лікарня" № 344 та № 400 від 09 жовтня 2018 року, ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не значиться ( т. 2 а.к.п. 54-55), має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , 24 квітня 2010 року, ОСОБА_15 , 17 листопада 2014 року, ОСОБА_16 , 17 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (т. 2 а.к.п. 56-58), не працює, здійснює як законний представник догляд за малолітнім ОСОБА_16 , який є інвалідом з дитинства, отримує державну соціальну допомогу. Вказане підтверджується довідкою Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка, посвідченням, серії НОМЕР_1 , видано Жмеринським УПСЗН від 22 липня 2019 року (т. 2 а.к.п. 62-64), задовільний стан здоров`я обвинуваченої, про що остання повідомила суду.
Крім того, суд бере до уваги висновок досудової доповіді від 24 квітня 2019 року, яка складена Барським районним сектором філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , де зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та середньому рівні небезпеки для суспільства орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосуванню соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень: участь у виховних заходах та соціально-корисній діяльності; проведення індивідуально-профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на нею обов`язків відповідно до частин 1, 2 ст. 76 КК України (т. 1 а.к.п. 128-130).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд при призначенні покарання ураховує, зокрема, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, то суд дійшов такого висновку.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнала частково, у виступі в судових дебатах та в останньому слові вказала, що вважає потерпілого ОСОБА_6 соціально небезпечним підлітком, тому батьки мали б краще за ним наглядати, однак визнала, що не мала права піднімати руку на чужу дитину, матеріальну та моральну шкоду не відшкодовувала, цивільний позов визнала частково, а саме у сумі 1500 грн.
Вказане дає підстави вважати не встановленими обставини: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є обставинами, які пом`якшують покарання, з таких підстав.
Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к; № 51-2607км18, роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Доводи, якими обвинувачена ОСОБА_4 намагалася виправдати свої протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_6 , які полягають у заподіянні йому тілесних ушкоджень, вказують на відсутність у обвинуваченої щирого каяття у розумінні даної обставини в рамках кримінального законодавства, тому суд вважає дану обставину не встановленою та не бере її до уваги.
Також суд вважає не встановленою таку обставину як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке має бути ініціативним, активним, справжнім, а також є однією із трьох обов`язкових елементів дійового каяття, який виділяється поряд із щирим каяттям та повним відшкодуванням спричинених збитків або усуненням заподіяної злочином шкоди, який полягає у добровільному повідомленні правоохоронним органам або суду фактів, наданні доказів чи іншої інформації про власну злочинну діяльність.
До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд відносить вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 злочину щодо малолітнього.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті за якою пред`явлено обвинувачення та з урахуванням її майнового стану, як то передбачено ст. 53 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання останньої, а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Щодо цивільного позову, то суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільним небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченої або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченої або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.
Встановлено, що відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 6758 від 13 липня 2018 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні з 30 червня 2018 року по 13 липня 2018 року з діагнозом: посттравматичний гнійний середній отит зліва; перфорація барабанної перетинки після баротравми. Лівобічна кондуктивна приглухуватість І ст. (т. 1 а.к.п. 73).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні імені М.І. Пирогова з 20 липня 2018 року по 03 серпня 2018 року з діагнозом: лівобічний хронічний мезотимпаніт, потерпілому у тому числі було проведено оперативне лікування (т. 1 а.к.п. 71-72).

Встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 4220,67 грн, а саме, кошти витраченні на придбання ліків для лікування та на проїзд із місця проживання до місця проходження лікування.

Так, для лікування потерпілого ОСОБА_6 було придбано ліків на загальну суму 2632,17 грн, що підтверджується товарними чеками аптечних пунктів, зокрема:

30.06.2018 на суму 186,00 грн (т.1 а.к.п. 74);

09.07.2018 на суму 157,50 грн (т. 1 а.к.п. 74);

20.07.2018 на суму 1669,65 грн (469,55+62,20+391,81+650,00+96,09) (т. 1 а.к.п. 80-83);

21.07.2018 на суму 354,36 грн (т. 1 а.к.п. 85);

23.07.2018 на суму 264,66 грн (48,36+216,30) (т. 1 а.к.п. 84).

Кошти, витрачені на проїзд із місця проживання до місця проходження лікування потерпілого ОСОБА_6 становлять загальну суму у розмірі 1588,50 грн (30,00 х 51 +58,50), що підтверджується проїзними квитками Жмеринка-Вінниця-Жмеринка, придбаними 02.07.2018, 03.07.2018, 05.07.2018, 07.07.2018, 10.07.2018, 11.07.2018, 12.07.2018, 13.07.2018, 19.07.2018, 20.07.2018, 21.07.2018, 23.07.2018, 25.07.2018, 27.07.2018, 28.07.2018, 30.07.2018, 01.08.2018, 02.08.2018, 03.08.2018, 06.08.2018, 09.08.2018, 15.08.2018 (т. 1 а.к.п 75-80, 86-92).

З урахуванням зазначеного, на користь представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з обвинуваченої ОСОБА_4 слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 4220,67 грн.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у приниженні честі і гідності, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд бере до уваги записи, які містяться у виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 6758 від 13 липня 2018 року, видана Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею, у виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 14224 від 03 серпня 2018 року, видана Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, у висновку експерта № 65 від 12 жовтня 2018 року, у яких зазначено негативні наслідки, що стосуються здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , які настали внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 .

Ураховуючи у сукупності всі обставини вчиненого діяння, зокрема спосіб його вчинення, поведінку винної, суд дійшов висновку, що факт заподіяння моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 та його законному представнику ОСОБА_7 доведено, протиправність діяння її заподіювача - обвинуваченої ОСОБА_4 та її винуватість встановлені, між шкодою та протиправним діянням існує причинний зв`язок.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд ураховує характер та обсяг страждань, яких зазнали потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 , характер немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану потерпілого, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи те, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_4 перебувають троє малолітніх дітей, одна з яких є дитиною-інвалідом, тому суд дійшов висновку, що цивільний позов слід задовольнити частково та стягнути на користь законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з обвинуваченої ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 30000 грн, із якої моральна шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_6 становить 25000 грн, моральна шкода заподіяна законному представнику потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 становить 5000 грн.

Крім того, суд стягує на користь законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з обвинуваченої ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн, які документально підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордера № 11 від 29 листопада 2018 року ( т. 1 а.к.п. 93).

На підставі статтей 53, 65-67 КК України, керуючись ч. 2 ст. 127, частинами 1, 5 ст. 128, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, частинами 1, 2 ст. 371, ст. 374, частинами 1, 3, 6, 7 ст. 376, п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 395 КПК України, ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ст. 1177, ч. 1 ст. 1199 ЦК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одну тисячу двісті сімдесят п`ять) гривень.
Цивільний позов законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути на користь законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 4220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень 67 коп. та моральну шкоду у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, із якої моральна шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_6 становить 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, моральна шкода заподіяна законному представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 становить 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути на користь законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя