Справа № 614/965/16-к
Провадження № 1-кп/610/97/2020
УХВАЛА

15.04.2020 Балаклійський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія справу за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000417, яка надійшла з Харківського апеляційного суду, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивуючи клопотання тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання встановленню істини шляхом незаконного впливу на свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Прокурор зазначив, що наявні підстави, які свідчать про недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, на що вказують наступні обставини: відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законних джерел засобів до існування; тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до п'ятнадцяти років, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів; а також те, що обвинуваченому відоме місце проживання потерпілого і свідків у даному кримінальному провадженні.
Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, вважали не доведеними в судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт. Зазначив, що він протягом тривалого часу перебуває під вартою, а саме з 14.09.2016. Розгляд кримінального провадження затягується не з його вини. Він має постійне місце проживання, ніякої загрози не становить, на свідків і потерпілого впливати не збирається, зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки. Крім того, вказав, що його мати, яка є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смирнов проти Росії» від 24 липня 2003 року питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає, що наведені прокурором обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Водночас, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд враховує такі обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (зі змінами) на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року та запроваджено на цей період карантинні обмежувальні заходи. Зокрема цією постановою заборонено з 06 квітня до 24 квітня 2020 року регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні.

Балаклійський відділ поліції ГУНП в Харківській області листом від 17.03.2020 просив суд не викликати в судові засідання слідчо-арештованих та засуджених осіб в період введення карантинних заходів на території України. В судове засідання, призначене на 18.03.2020, обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», доставлено не було. Свідки у даному кримінальному провадженні, які є мешканцями м. Ізюм та смт Борова Харківської області, також не з'являються у судові засідання.

Вищенаведені обставини перешкоджають своєчасному розгляду кримінального провадження. З цих підстав судові засідання у кримінальному провадженні відкладаються, фактично вирішувалося лише питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, інші процесуальні дії щодо судового розгляду кримінального провадження не здійснювалися.

ОСОБА_6 був затриманий 14.09.2016, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обрано йому 16.09.2016. Таким чином, попереднє ув`язнення застосовується до обвинуваченого ОСОБА_10 з 14.09.2016, а відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк його ув`язнення становить більше семи років.

Крім того, у судовому засіданні прокурором було змінено обвинувачення. В обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про зменшення обсягу обвинувачення ОСОБА_6 .

Тривалість судового розгляду та надмірний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою значно зменшують ризик його переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, але, зважаючи на кримінальні правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.

Разом з тим, прокурором в судовому засіданні не доведено, що більш м'який запобіжний захід на даний час не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Суд, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, враховуючи положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, тривалість його перебування під вартою, наявність у нього постійного місця проживання, дійшов висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити його на інший, альтернативний запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор у своєму клопотанні, можливе не лише за умови тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Достатнім для досягнення вказаної мети буде застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, оскільки виключає можливість обвинуваченого залишати житло цілодобово.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, поклавши на нього обов`язок не залишати місце постійного проживання: будинок АДРЕСА_1 , цілодобово, та обов`язки, передбачені п.п. 1, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України. Такий запобіжний захід суд вважає достатнім для забезпечення виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_6 та його належної процесуальної поведінки.

Керуючись ст.ст. 8, 177, 181, 371, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженцю м. Ізюм Харківської області, громадянину України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України,запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком з 15.04.2020 по 14.06.2020 включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду, негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

-не залишати місце постійного проживання: будинок АДРЕСА_1 , цілодобово;

-за першою вимогою з`являтись до суду;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвала в частині заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 квітня 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3