Ухвала

Іменем України
30 березня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-1554 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського районного суду від 25 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Харківського районного суду від 25 червня 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року ухвалу Харківського районного суду від 25 червня 2019 року залишено без зміни.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 11 жовтня 2015 року приблизно о 01 годині, знаходячись поблизу кафе «Речное», що по вул. Центральна, буд. 2-б в с. Вільхівка Харківського району Харківської області, маючи злочинний намір на нанесення тілесних ушкоджень і реалізуючи його, підійшов до ОСОБА_5 та наніс йому удар кулаком лівої руки в обличчя, внаслідок чого останній впав на землю, після чого продовжив наносити йому удари ногами по голові та по тулубу заподіявши легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілого вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Зазначає, що місцевий суд залишив поза увагою клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту через невідповідність викладених у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної кваліфікації протиправних дій ОСОБА_6 , що також у свою чергу дало можливість уникнути притягнення до відповідальності іншому співучаснику злочину. Вказане свідчить про порушення принципу змагальності сторін у кримінальному процесі.

В свою чергу, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, допущену помилку не виправив та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є зокрема істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У касаційній скарзі потерпілий вказує, що місцевий суд залишив поза увагою клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту, що призвело до порушення принципу змагальності сторін у кримінальному процесі, безпідставному звільненню ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриттю кримінального провадження.

Дані доводи є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення підстав, передбачених у ст. 49 КК, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Отож, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності і повинно бути невідкладно розглянуто як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку.

Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої тяжкості та за який законом передбачене покарання в тому числі і у виді обмеження волі.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено 11 жовтня 2015 року, тобто пройшло понад три роки, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49 КК України на момент постановлення ухвали закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, слід задовольнити.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 286 та ст. 314 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання невідкладно, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, не перевіряючи їх доказами у порядку ст. ст. 347-363 КПК України, та не розглядаючи інші клопотання, в тому числі клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту.

Згідно ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право в тому числі знати сутність підозри та обвинувачення, подавати докази, давати пояснення, показання або відмовитися їх давати, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України, знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках та користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, не погоджуючись із рішеннями, діями чи бездіяльністю сторони обвинувачення, потерпіла сторона наділена процесуальними правами на їх оскарження.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що представник потерпілого не погоджується із встановленими на думку прокурора фактичними обставинами та правовою кваліфікацією протиправних дій ОСОБА_6 . Крім цього, вважає, що протиправна діяльність сторони обвинувачення зумовила не притягнення до кримінальної відповідальності іншого співучасника злочину.

Потерпілий в ході досудового розслідування не був позбавлений можливості скористалися передбаченими процесуальним законом, зокрема ст. 303 КПК України, правами щодо оскарження дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, в тому числі шляхом зобов`язання вчинити певні дії в ході досудового розслідування задля забезпечення завдань кримінального провадження, а саме швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Також потерпіла сторона в ході досудового розслідування не була позбавлена права у порядку ст. 220 КПК заявляти відповідні клопотання щодо перекваліфікації дій ОСОБА_6 на більш тяжкий злочин , та притягнення до відповідальності інших осіб.

Апеляційним судом вірно вказано на положення ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім визначених законом випадків. Таким випадком є зокрема зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

При розгляді апеляційної скарги представника потерпілого, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у цьому кримінальному провадженні не було допущено.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги представника потерпілого немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського районного суду від 25 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3