Справа № 932/1/20
Провадження № 1-кс/201/219/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, згідно якого слідчий просить накласти арешт автомобіль марки «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 01.01.2020 приблизно о 06:26 годин, в Індустріальному районі м. Дніпро, на пр. Слобожанському в районі е/о №436 стався наїзд автомобілем «Шевроле» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 на невстановленого пішохода.

Внаслідок даної ДТП автомобілю нанесені механічні пошкодження, а пішоходу спричинені тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, СГМ, забою м`яких тканин тулуба, обличчя, м`яких тканин кінцівок.

01.01.2020 з місця пригоди було вилучено автомобіль Шевроле Авео, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 та направлено для зберігання на майданчик тимчасового тримання розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2020 за№ 0000001 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України.

До суду слідчим була надана заява, в якій останній просив проводити судове засідання без засобів технічної фіксації та без його особистої участі, посилаючись на зайнятість.

Дослідивши клопотання та надані докази, приходжу до висновку про те, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України, сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000001 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Однак слідчому судді не надано належних та достатніх доказів, як наявності підстав для накладення арешту на майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р., арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні.

У наданому слідчим клопотанні відсутні відомості медичного характеру щодо завдання тілесних ушкоджень потерпілим по кримінальному провадженню, крім того слідчим не доведено необхідність накладенню арешту на автомобіль як речового доказу, оскільки його посилання на те, що автомобіль бути прихований володільцем від органів досудового розслідування не підтверджено, та є його особистим припущенням в майбутньому часі. Крім того, клопотання не містить доводів слідчого про необхідність проведення авто-технічної, судово-транспортно-трасологічної експертизи та судової експертизи технічного стану автомобіля.

Суд вважає, що слідчий не довів наявність достатніх підстав вважати, що згідно ст. 170 КПК України накладення арешту на виявлене майно, яке визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, є необхідною умовою для забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи, що слідчим в клопотанні не доведено, що існують правові підставі для накладення арешту на майно особи, якій належить даний автомобіль, який при цьому у вказаному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння; не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу; можливість спеціальної конфіскації майна, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб; клопотання слідчого є необґрунтованим та немотивованим. Тому суд вважає, що у задоволенні клопотання про накладення арешту на таке майно необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1