Справа № 174/62/20
н/п 1-кп/174/37/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

уповноваженого представника органу

пробації - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську угоду про примирення у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000406, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно неодруженого
та не працюючого, освіта середньотехнічна, дітей на утриманні не має, інваліда III групи, який зареєстрований
та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 08.12.2019 близько 13.50 год., знаходячись біля першого під`їзду б. АДРЕСА_2 , де під час спілкування з раніше не знайомим ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та раптово виниклих неприязних відносин до останнього, між ними розпочався словесний конфлікт, від чого в ОСОБА_4 , виник намір на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Після чого, в ході даного конфлікту ОСОБА_4 , не передбачаючи травмування, хоча повинен був та міг передбачити, підійшов до ОСОБА_6 , який у цей момент стояв спиною до б. 32-А, розташованого за вищевказаною адресою, та правою рукою штовхнув його в область голови, в результаті чого останній втративши рівновагу впав із висоти власного росту на асфальтне покриття, яким вкрита прибудинкова територія, та вдарившись задньою частиною голови об покриття отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно- мозкової травми з переломом скроневої та тім`яної кісток склепіння черепу, забоєм головного мозку, рани на шкірі в потиличній ділянці голови, які згідно п.п. 2.1.3. літера «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпека для життя.

Сторонами надана до суду угода про примирення, укладена 28 січня 2020 року між потерпілим ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , яка направлена до суду разом з обвинувальним актом.

Згідно з угодою про примирення, ОСОБА_4 , у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за обставин викладених в угоді. Сторони погодили покарання ОСОБА_4 за вказане кримінальне правопорушення у вигляді 200 годин громадських робіт. Сторони зазначили в угоді, що вони розуміють наслідки укладення та затвердження цієї угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме, обмеження права оскарження вироку згідно зі ст.ст. 394, 424 КПК України, та відмову від прав, передбачених ст. 474 КПК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання згідно вимог ст.ст. 394, 424, 473, 474, 476 КПК України та ст. 389-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про примирення, розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; покарання, зазначене в угоді, з ним узгоджено; може виконати взяті на себе відповідно до угоди про примирення зобов`язання, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає повністю та показав, що обвинувальний акт отримав, зі змістом ознайомився, усе вказано вірно, угоду уклав добровільно, з кваліфікацією його дій згоден. Просить затвердити укладену між ним та потерпілим угоду про примирення та згоден із призначеною йому узгодженою мірою покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Вимоги ст. 474 КПК України, наслідки затвердження угоди, умови оскарження вироку та наслідки невиконання угоди йому роз`яснені та зрозумілі, позиція є добровільною, будь-якого примусу щодо нього не здійснювалося.

Захисник підтримав позицію обвинувачено, просив затвердити угоду про примирення з тих підстав, що позиція обвинуваченого та потерпілого є добровільною.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що укладення угоди з його боку є добровільним, наслідки затвердження угоди йому зрозумілі, умови угоди він підтримує в повному обсязі. З кваліфікацією дій обвинуваченого згоден, просить затвердити угоду, укладену між ним та обвинуваченим.

Прокурор не заперечує проти затвердження угоди про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Таким чином, виходячи з меж судового розгляду, які визначаються змістом угоди про примирення, суд дійшов висновку, що факт вчинення злочину ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в суді, а його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані по ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Суд пересвідчився, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди обвинуваченим та потерпілим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про затвердження угоди про примирення, суд також враховує тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Також, при призначенні обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу.

ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у м. Вільногірську, з його слів йому встановлена третя група інвалідності, на обліку лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони примирилися та добровільно уклали угоду про примирення, умови якої не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченим та існують фактичні підстави для примирення, тому угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню, а обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Питання щодо речових доказів судом не вирішується.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 28 січня 2020 р., укладену між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Питання щодо речових доказів судом не вирішується.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляції через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1