Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

01 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0008052 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 31 грудня 2015 року) за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ч.1,4 ст.296 КК України, -

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді, якою клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта полоції ОСОБА_9 задоволено частково та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на строк 60 днів, тобто до 11 травня 2020 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити і застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, клопотання слідчого задоволено частково та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630 600 грн, на строк 60 днів, тобто до 11 травня 2020 року,

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що оголошена ОСОБА_5 підозра обгрунтована зібраними у кримінальному провадженні доказами. Також вважає, що ризики, наведені слідчим у клопотанні, є реальними та вони дають достатні підстави вважати, що підозрюваний зможе здійснити такі дії. Разом з тим, на думку прокурора, запобігти таким ризикам неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а також у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, зазначив в ухвалі, що заявлені органом досудового розслідування ризики не зменшились та на даний час продовжують існувати. Разом з тим, прийшов до висновку, що слідчий суддя зобов`язаний застосувати відносно ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з огляду на те, що станом на день розгляду даного клопотання строки притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України закінчились.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, в даному випадку, зазначених вимог закону орган досудового розслідування дотримався в повному обсязі.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ч.ч.1,4 ст.296 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у судовому провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ч.ч.1,4 ст.296 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для продовження строку застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

Також, колегія суддів враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, не зменшились, існують на даний момент та підтверджуються матеріалами судового провадження. Зокрема, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді десяти років позбавлення волі, та вказаний злочини, має суспільно - небезпечний характер, відсутність таких стримуючих факторів як постійне місце роботи та міцних соціальних зв`язків (неодружений, на утриманні дітей не має), а тому є усі підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати свою злочинну діяльність, вчинивши інше кримінальне правопорушення. Даних, які б вказували на неможливість продовження строку застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Зважаючи на наявність зазначених ризиків слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження обраного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, слідчий суддя суду першої інстанції, посилаючись на те, що станом на день розгляду даного клопотання строки притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України закінчились, прийшов до висновку, що необхідно застосувати відносно ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Однак, колегія суддів апеляційного суду з даним висновком слідчого судді погодитись не може з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.296 КПК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , скоєно 31.12.2015 р. і того ж дня до ЄРДР були внесені відповідні відомості

Так, вказаний злочин за категорією тяжкості відноситься до злочинів середньої тяжкості і у відповідності до ст.49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин складає 5 років ( в ухвалі покликання на ст..106 КК, яка входить до розділу ХУ, що передбачає особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх).

З огляду на зазначене, строк давності за вчинення злочину за ч.1 ст.296 КК України закінчується 31.12.2020 р.
.

Крім того, слід погодитись і з доводами прокурора, що, кидаючи на дах будинку АДРЕСА_1 бойову гранату наступальної дії РГД-5 за місцем проживання ОСОБА_10 (відомості до ЄРДР внесені за ч.4 ст.296 КК), була погроза застосування насильства, що відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України є підставою для незастосування застави.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що висновки слідчого суддів, які покладені ним в основу застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, є безпідставні та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0008052 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 31 грудня 2015 року) за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ч.1,4 ст.296 КК України скасувати.

Клопотання слідчого від 11 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 травня 2020 року, без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3