Справа № 472/573/20
Провадження № 1-кс/472/101/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року смт. Веселинове

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене з начальником Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000191 від 10.06.2020 року внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кременівка, Веселинівського району, Миколаївської області, українцю, громадянин України, непрацюючий, який має повну загальну середню освіту, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
20.12.2004 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;
12.05.2005 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ст. 15, ч.3 ст. 185, ст.69, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 (три) місяці, 28.07.2006 року умовно-достроково звільнений на підставі постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.07. 2006 року, невідбута частина покарання 1 (один) рік 22 (двадцять два) дні;
08.12.2010 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 2 (два) роки;
20.01.2011 року Заводський районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.187, ч.2 ст.185, ч.1 ст.122, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, 13.08.2014 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.08.2014 року, невідбута частина покарання 7 (сім) місяців 25 (двадцять п`ять) днів;
05.07.2017 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 408 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України 2001 р. звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців, на даний час притягується Веселинівським районним судом за ч. 1 ст. 125 КК України, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2020 року до суду надійшло клопотання начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене з начальником Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відносно ОСОБА_5 .

В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Так, 08.06.2020 року приблизно о 05:00 год. у ОСОБА_5 виник намір, направлений на задоволення статевої пристрасті та вчинення дій сексуального характеру з малолітньою донькою своєї співмешканки ОСОБА_9 . Перебуваючи біля залізничного мосту смт. Веселинове поблизу річки Чичиклія, ОСОБА_5 приступив до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, а саме, маючи перевагу у фізичній силі, достовірно знаючи, що потерпіла є малолітньою, діючи умисно, з метою подолання супротиву та волі до супротиву ОСОБА_9 . ОСОБА_5 силою відвів її до лісонасаджень поблизу залізничного мосту смт. Веселинове, де почав словесно погрожувати фізичним насильством, при цьому схопивши чимдуж потерпілу руками та закривши їй рот. Подавивши волю малолітньої до спротиву, ОСОБА_5 , незважаючи на відсутність добровільної згоди потерпілої, задер її одяг та вагінально проник в тіло ОСОБА_9 своїми геніталіями без її добровільної згоди, вчинивши зґвалтування.

Вказані обставини підтверджуються даними слідчих дій, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК України, протоколом огляду місця події від 10.06.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 протоколом допиту малолітньої (неповнолітньої) потерпілої ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий обґрунтовує клопотання наявністю ризику, передбаченого п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який законом передбачено кримінальну відповідальність до 15 років позбавлення волі, тому може переховуватися з метою уникнення покарання.

2) вчинити інші кримінальні правопорушення оскільки він раніше неодноразово судимий.

3) незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 відносно якої він вчинив злочин (зґвалтування) та застосовував до неї фізичне насильство, а також на свідка ОСОБА_10 , яка є законним представником потерпілої та його співмешканкою, оскільки проживає з ними однією родиною та іншого місця проживання не має.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав.
Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зазначає, що підозра це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору достатності і допустимості для визнання особою винною чи невинною у вчиненні злочину.

Прокурором та слідчим доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Також прокурором доведено ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали справи, суд враховує доведеним прокурором і слідчим обставини вказані в клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним в частині першій вказаної статті.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що вказані ризики зазначені в клопотанні, зокрема п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілу, що виправдовує обрання запобіжного заходу тримання під вартою.

Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.
Зокрема, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає підозрюваному вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків по вказаному кримінальному провадженню.
Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та домашнього арешту не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду.
Судом взято до уваги, що злочин вчинений відносто особи, яка по відношення до підозрюваного, як було встановлено в судовому засідання, є його падчередцею, а отже можливо стверджувати що злочин вчинений відносно члена родини, а тому нівелюється такий елемент як міцні соціальні зв`язки з родинною.

Крім того, на розгляді у Веселинівському районному суді Миколаївської області знаходиться кримінальна справа № 472/552/20 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не вважає за необхідне визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вік, стан здоров`я ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню в слідчому ізоляторі.

За обставин, зазначених вище, враховуючи, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КК України доведені прокурором, враховуючи дані про особу підозрюваного, який не має тісних соціальних зв`язків, притягується до кримінальної відповідальності, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 181, 183, 193-194, 309-310, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотанняначальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене з начальником Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кременівка Веселинівського району Миколаївської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 серпня 2020 року включно.
Строк дії ухвали закінчується 09 серпня 2020 року о 24 год. 00 хв .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1