У Х В А Л А
Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ
справа № 428/8796/19

провадження № 51-2920 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 листопада 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 13 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:
Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 листопада 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено її від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 5 833 грн.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 травня 2020 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона, 14 червня 2019 року, приблизно о 10 год., із гаража на території будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_4 , таємно викрала мотоблок МВ-1 Нева, який належав останній та продала його ОСОБА_6 за 500 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 5 833 грн.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції. Потерпіла вважає, що справу стосовно ОСОБА_5 розглянуто неповно та однобічно, викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Цивільний позов вона не складала самостійно, а підписала текст, який був підготовлений прокурором. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не розглянув її апеляційну скаргу з приводу незаконності вироку, невідповідності його фактичним обставинам справи, не навів переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Доводи касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень стосовно ОСОБА_5 по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Як убачається з копії вироку суду першої інстанції, засуджена ОСОБА_5 беззаперечно визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, щиро розкаялась, пояснила суду, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право в разі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зі змісту копії оскаржуваного вироку вбачається, що судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження, прокурор, обвинувачена, потерпіла та її представник добровільно погодилися на визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. Цивільний позов потерпіла підтримала в повному обсязі.

Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, наведені в касаційній скарзі потерпілої доводи, які за змістом аналогічні доводам її апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що зміст журналу судового засідання від 15 листопада 2019 року та дані технічного носія інформації свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_4 була особисто присутня у судовому засіданні, надавала пояснення, не заперечувала проти скороченого порядку дослідження доказів відповідно до вимог ст.349 КПК України після повного визнання ОСОБА_5 провини у скоєному злочині та розміру цивільного позову потерпілої. Клопотань чи пояснень щодо інших, ніж встановлено в обвинувальному акті обставин таємної крадіжки іншого, належного їй майна, ОСОБА_4 суду не надавала.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону або , які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону чи явної несправедливості призначеного ОСОБА_5 покарання касаційна скарга не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 листопада 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 13 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3