Номер провадження: 11-сс/813/191/20
Номер справи місцевого суду: 946/246/20 1-кс/946/134/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у кримінальному провадженні №0002380, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 13.03.2020 року з визначенням розміру застави, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл, Одеської області, громадянки України, неодруженої, не працюючої, маючої на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_10 , 2006 року народження, ОСОБА_11 , 2008 року народження, ОСОБА_12 , 2016 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 28.11.2001 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 13.10.2010 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбутий термін покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2008 року та остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

- 17.12.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, -

підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0002380, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що слідчим доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину та ризики, передбачені, передбачені пунктами 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, однак не доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість запобігти існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_8 , процесуальних обов`язків відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчим суддею враховуючи вищевикладені обставини та визначено розмір застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 168160 гривень.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваної ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_8 має на утриманні трьох дітей, з яких одна малолітня, страждає важкими захворюваннями, яке в умовах слідчого ізолятору фактично позбавляє її можливості отримання повноцінної медичної допомоги, що вказувало на можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. При цьому захисник послався на те, що слідчим суддею необґрунтовано застосовано максимальну заставу, без врахування матеріального стану підозрюваної ОСОБА_8 .

Крім того вважає, що зазначення слідчим у клопотанні даних щодо двох нерозглянутих кримінальних проваджень в м. Ізмаїл та Білгород-Дністровському, які були об`єднані в одне провадження та по ним винесено вирок суду в 2015 році, ввели слідчого суддю в оману, що вплинуло на прийняття ним рішення про обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що 14.01.2020 року ОСОБА_8 маючи злочинний умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, знаходячись за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пушкіна кут вул. Юліуса Фучика, біля будинку № 86, незаконно збула за отримані від ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 500 гривень вказаний наркотичний засіб масою приблизно 0,50 г останньому, який діяв в рамках проведення оперативної закупки наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону.

В той же день ОСОБА_13 добровільно видав співробітникам поліції кристалічну речовину білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши; суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

І. Щодо доводів апеляційної скарги.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого їй злочину, що ніким не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданих апеляційному суду матеріалів та пояснень учасників судового розгляду вбачається, що ОСОБА_8 , є громадянкою України, не одружена, офіційно не працевлаштована, має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживає в м. Ізмаїл, раніше неодноразово судима та на теперішній час судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку і на даний час підозрюється у вчинені тяжкого злочину,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрювана має певні соціальні зв`язки у місці проживання, однак будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований їй тяжкий злочин.
Водночас, апеляційний суд погоджується з тим, що перебуваючи на свободі, підозрювана ОСОБА_8 , матиме змогу незаконно впливати на свідка відносно якого у даному кримінальному провадженні застосовано заходи безпеки, схиляючи його до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особа, яка придбала наркотичні засоби є свідком та особою, що вживає психотропні речовини та наркотичні засоби.

Також у кримінальному провадженні існує відповідний ризик того, ОСОБА_8 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, оскільки неодноразово судима за злочини проти власності, не працює та шляхи надходження її доходів для життєдіяльності не відомі.

Водночас апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які набувають усе бiльших масштабiв i стають серйозним соцiальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

При цьому ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів, продовжує займатися злочинною діяльністю, що свідчить про її безвідповідальне відношення до вимог закону та ігнорування правил поведінки в суспільстві.

З урахуванням існуючих ризиків та даних про особу підозрюваної апеляційний суд вважає, що обрання на начальній стадії досудового розслідування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваній не зможе запобігти існування заявлених ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку останньої.

Твердження сторони захисту про те, що підозрювана має ряд тяжких захворювань, що на думку захисника вказує на необхідність обрання їй більш м`якого запобіжного заходу прийняті до уваги, однак не можуть слугувати підставою для безумовного обрання підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу, оскільки долучені до клопотання медичні виписки вказують на наявність в останньої ряду хронічних захворювань, в тому числі інфекційних, однак не вказують на неможливість утримання останньої під вартою.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги те, що наявність цих захворювань не перешкоджали підозрюваній вчинити новий тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

ІІ. Щодо непомірності визначеного розміру застави.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тому, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2020 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 168160 гривень, тобто в межах, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді у цій частині, оскільки матеріали справи не містять жодних даних про майновий стан підозрюваної, а скоєння останньою злочину щодо збуту психотропних речовин та можливості їх придбання, вартість яких є значною, вказує на відповідний матеріальний стан підозрюваної та можливість внесення нею застави, у розмірі, визначеному законодавцем.

При цьому колегія суддів вважає, що запобігання існуючим ризикам з урахуванням обставин та тяжкості інкримінованого злочину, можливо забезпечити лише шляхом визначення застави у граничному розмірі, визначеному положеннями ч.5 ст.182 КПК України, а тому приходить до висновку про безпідставність доводів захисника у цій частині.

Крім цього, у судовому засіданні, під час розгляду апеляційної скарги, прокурором підтверджено, що на даний час малолітні діти підозрюваної, перебувають під опікою їх батька, відомості про якого відсутні в матеріалах справи.

З долучених до матеріалів провадження копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що у дітей підозрюваної є різні батьки, а тому незрозуміло, хто саме з батьків опікується дітьми (а.с.39, 41,42).

Оскільки малолітні діти залишилися фактично без нагляду, суд вважає за необхідне поставити до відома службу в справах дітей та орган опіки і піклування Ізмаїльської міської ради, на території якої на даний час перебувають діти підозрюваної, про необхідність вжиття заходів у разі потреби, щодо влаштування неповнолітніх дітей підозрюваної ОСОБА_8 , або встановлення над ними опіки та піклування.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і забезпечити належну поведінку підозрюваної та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доцільність подальшого тримання під вартою буде перевірене під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у кримінальному провадженні №0002380, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,- залишити без змін.

Порушити перед службою в справах дітей та органом опіки і піклування Ізмаїльської міської ради питання щодо необхідності вжиття заходів у разі потреби, щодо влаштування неповнолітніх дітей підозрюваної ОСОБА_8 або встановлення над ними опіки піклування.

Копію ухвали направити до Ізмаїльської міської ради для виконання.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4