Номер провадження: 11-сс/813/296/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року про продовження строку тримання під вартою в кримінальному провадженні №0003160 від 02.09.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_13 та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 09.03.2020 року, з визначенням застави у розмірі 13000 (тринадцяти тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 24973000 (двадцять чотири мільйони дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень, щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, з вищою освітою, фізична особа-підприємець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного у кримінальному провадженні №0003160 від 02.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003160 від 02.09.2019 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 на початку літа 2019 року, більш точний час в ході слідства встановити не надалось можливим, переслідуючи мету особистого збагачення, розробили злочинний план направлений на незаконне проникнення до квартири АДРЕСА_2 , та шляхом імітування квартирної крадіжки вирішили заволодіти цінним майном яке там перебувало. При цьому, ОСОБА_12 виступаючи в ролі пособника, будучи заздалегідь обізнаним про наявність значної суми грошових коштів в даній квартирі та маючи доступ до неї, підготував дублікати ключів від зазначеної квартири, а також магнітного ключа від домофону вищезазначеного будинку, з метою усунення перешкод пов`язаних з проникненням до приміщення, та сприянню вчиненню злочину іншими співучасниками. Крім того, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 залучили до їх спільного злочинного плану ще декількох осіб з метою його ефективної реалізації, а саме ОСОБА_15 та ще одну невстановлену особу.
Далі, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ще однією невстановленою особою, спланували дії та розділили при цьому свої злочинні ролі, а саме кожна особа усвідомлювала характер дій які вона повинна була виконати з метою досягнення єдиної спільної мети, заздалегідь маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, визначили предметом свого спільного злочинного посягання цінне майно, яке знаходилось в квартирі АДРЕСА_3 , де зберігалось майно належне громадянину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 та ще однією невстановленою особою, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, приступили до реалізації їх спільного злочинного плану, а саме 01.09.2019 року приблизно о 01.50 годині під`їхали до будинку АДРЕСА_4 на автомобілі марки «OpelAstra», серебристого кольору, державний номерний знак Республіки Польщі « НОМЕР_1 », використовуючи при цьому з метою конспірації своїх злочинних дій державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала невстановлена особа.
ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 та ще однією невстановленою особою, розуміючи, що реалізувати їх спільний злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, в ніякий інший спосіб ніж як шляхом проникнення до вищезазначеного житла, неможливо, а тому мали при собі заздалегідь приготовлені знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме дублікати ключів від зазначеної квартири, а також магнітного ключа від домофону вищезазначеного будинку, які надав ОСОБА_12 , з метою усунення перешкод пов`язаних з проникненням до даного приміщення та сприянню вчиненню злочину іншими співучасниками.
Так, ОСОБА_15 з метою перевірки та обходу території, направився до вищезазначеної квартири першим, де впевнився, що їх спільному злочинному умислу нічого не заважає, про що сповістив іншим співучасникам.
Після чого, уже близько 02:50 год., ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , зайшли через ворота до придворової території вказаного будинку, та після чого направились до вхідних дверей вищезазначеної квартири. В свою чергу невстановлена особа, залишалась в автомобілі з метою подальшого швидкого зникнення з місця вчинення правопорушення.
Реалізуючи свій злочинній намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , впевнившись що їх дії носять таємний характер, заздалегідь будучи підготовленими та маючи при собі ключі від зазначеної квартири, які надав ОСОБА_12 та за допомогою яких, останні, проникли до квартири АДРЕСА_2 . При цьому останні створювали інсценування дій, пов`язаних зі взломом вхідних дверей квартири, а також в подальшому металопластикового вікна та ролетів, залишили альпіністське спорядження, яке нібито слугувало для проникнення до квартири через вікно з горища будівлі.
Далі перебуваючи уже безпосередньо в квартирі, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , відшукавши грошові кошти, які знаходились в квартирі та належать гр. ОСОБА_16 , заволоділи ними, а саме в сумі: 689775 доларів США, (що в еквіваленті на день вчинення кримінального правопорушення, відповідно до курсу НБУ складає 17403023 гривень); 1952400 Євро (що в еквіваленті на день вчинення кримінального правопорушення, відповідно до курсу НБУ складає 54530532 гривень); та 5400000 гривень НБУ. Загальна сума викрадених грошових коштів складає 77333555 гривень НБУ.
Заволодівши вищезазначеними грошовими коштами, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , близько 03.50 год., покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення на вищезазначеному автомобілі марки «OpelAstra», серебристого кольору, з д/н НОМЕР_2 , яким керувала невстановлена особа.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ще однією невстановленою особою, спричинили потерпілому ОСОБА_16 , матеріальний збиток в особливо великих розмірах.
19.09.2019 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у житло, вчиненій за попередньою змовою групою осіб та у особливо великих розмірах.
21.09.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 24973000 гривень, строк дії якого продовжено 07 листопада 2019 року до 09.12.2019 року.
05.12.2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0003160 від 02.09.2019 року до 09.02.2020 року.
05.12. 2019 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02.02.2020 року, з можливістю внесення застави в розмірі 24973000 гривень.
31.01.2020 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 24 973 000 гривень, строк дії якої до 09.02.2020 року.
07.02.2020 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування до шести місяців в рамках кримінального провадження №0003160 від 02.09.2019 року, тобто до 09.03.2020 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_12 та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_12 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, взяв до уваги суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення, те що ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, заволодіння грошовими коштами в особливо великому розмірі, а також врахував те, що підозрюваному відомі особи потерпілого, з яким підозрюваний знайомий протягом тривалого часу, перебував у довірливих відносинах, свідків, а також інших підозрюваних, зокрема, підозрюваного ОСОБА_15 , який під час досудового розслідування дає покази, які викривають підозрюваного ОСОБА_12 , слідчий суддя також прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та існувати не перестали, можливістю незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, свідків, а також іншого підозрюваного, в рамках даного кримінального провадження, з метою зміни показів останніх та уникнення, в подальшому, кримінальної відповідальності.
Визначаючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя послався на врахування майнового та сімейного стану підозрюваного, існуючи ризики, обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, та прийшов до висновку, що визначений при обранні запобіжного заходу розмір застави зміні не підлягає та визначив аналогічний розмір застави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просять скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Захисники зазначають про те, що підозра є необґрунтованою та посилаються на недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Окрім цього захисник ОСОБА_11 просить обрати щодо підозрюваного ОСОБА_12 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та вказує, що визначення слідчим суддею розміру застави є завідомо непомірним для підозрюваного та членів його сім`ї.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , просив їх задовольнити; прокурора та слідчого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційний скарг захисників підозрюваного; вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваній, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Порядок розгляду подання про продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст. 199 КПК України, а питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначені змістом Глави 18 Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК України).

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК України повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо продовження застосованого відносно ОСОБА_12 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, що підтверджується доказами, які існують на даній стадії досудового розслідування.
Щодо доводів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, апеляційний суд зазначає таке.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_12 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ст.89, ч.1 ст.94 КПК України судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

При цьому, апеляційний суд враховує, що доводів щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не надано.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_12 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_12 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, є безпідставними.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність заявлених ризиків, апеляційний суд зазначає таке.

Апеляційним судом встановлена відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які можуть бути перешкодою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стороною захисту також не надано доказів, які свідчать про протилежне.

За наведених обставин, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованим рішення слідчого судді про необхідність продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційний скарг про недотримання слідчим суддею вимог закону в частині визначення розміру застави, то вони є слушними, оскільки апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття судом нової ухвали, з огляду на таке.

Перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що розмір застави, який був визначений слідчим суддею при вирішені питання щодо необхідності продовження обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, з урахуванням конкретних обставин справи, на даній стадії досудового розслідування, не відповідає вимогам ч.4 ст.182 КПК України, оскільки прокурором не доведено, що вказаний розмір застави не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою підозрюваного, апеляційний суд враховує положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення особи свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.
Визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою має також відповідати вимогам процесуального закону та практиці ЄСПЛ.
Апеляційний суд наголошує, що розмір застави не може визначатися всупереч дотриманню принципу альтернативності запобіжного заходу, який регламентований положеннями ч.4 ст.182, ч.4 ст.183 КПК України та не повинен визначатися у сумі, яка свідомо унеможливлює внесення застави, що створює умови за яких тримання під вартою особи стає безальтернативним.
У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., в якому суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П.80 Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховувано наявність грошових засобів у обвинуваченого».
Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».
Вислухавши прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, апеляційний суд констатує, що оскаржувана ухвала не містить будь-якого обґрунтування визначення розміру застави та постановлена з недотриманням положень ч.4 ст.182 КПК України, зокрема з огляду на те, що слідчий суддя не мотивував свого рішення щодо помірності визначеного розміру застави для підозрюваного.

Так, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не навів жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді застосувати ч.5 ст.182 КПК України та визначити заставу у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, посилання слідчого судді про врахування при визначені розміру застави матеріального стану підозрюваного є безпідставними з огляду на те, що відомості про матеріальний стан підозрюваного та його родини, які надані стороною захисту, спростовують висновок слідчого судді.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію прокурора, який фактично не заперечував, що визначений слідчим суддею розмір застави є невідповідним майновому стану підозрюваного, але іншої інформації щодо майнового стану підозрюваного, прокурор апеляційному суду не надав, зокрема щодо наявності у підозрюваного грошових статків, або майна, які надають можливість визначити заставу в розмірі більше двадцяти мільйонів гривень.

Апеляційний суд, погоджуючись з попереднім рішенням слідчого судді в частині визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу підозрюваному, що мало місце на початковій стадії досудового розслідування, але одночасно враховує, що від дня обрання відносно підозрюваного ОСОБА_12 , 21.09.2019 року, слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 13000 (тринадцять тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 24973000 (двадцять чотири мільйонів дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень, ні підозрюваний, ні члени його сім`ї визначений розмір застави не внесли.
В свою чергу, визначення такого розміру застави в подальшому, на думку апеляційного суду, може призвести до визнання тримання під вартою безальтернативним.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, апеляційний суд задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваного під вартою та визначаючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, керується положеннями ст.ст. 177, 178, 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.
При цьому, апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_12 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Як свідчать матеріали кримінального провадження підозрюваний має родину, двох неповнолітніх синів, один з яких хворий на аутизм, тому потребує постійного лікування, має стійкі соціальні зв`язки та є суб`єктом підприємницької діяльності.
Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, приймає до уваги наявність ризику можливого переховування підозрюваного, приймає до уваги дані про особу підозрюваного, фінансовий стан підозрюваного та його родини, та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може застава, яка з урахуванням конкретних обставин справи та підозри відповідно до якої ОСОБА_12 вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, заволодівши грошовими коштами в особливо великому розмірі, має перевищувати визначений положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір.

На думку апеляційного суду, розмір застави має відповідати майновим статкам підозрюваного та його родини, а також буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та з урахуванням фінансового становища підозрюваного та членів його родини, про що свідчать відомості повідомлені суду прокурором та які не заперечувалися стороною захисту, не буде завідомо непомірним.

Апеляційний суд приймає до уваги, що надані прокурором та представником потерпілого докази щодо майнового стану підозрюваного, свідчать про те, застава не може бути більшою ніж 5000 (п`яти тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисників задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням застави, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року, якою у кримінальному провадженні №0003160 від 02.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 09.03.2020 року, із визначенням застави у розмірі 13000 (тринадцяти тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 24973000 (двадцять чотири мільйони дев`ятсот сімдесят три тисячі) гривень скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_13 про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0003160 від 02.09.2019 року відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 09 березня 2020 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 5000 (п`яти тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 10510000 (десять мільйонів п`ятсот десять тисяч) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; код ЄДРПОУ отримувача 42268321; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 24.02.2020 року; Заставна сума за ОСОБА_12 (судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_12 звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_12 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим або прокурором; 6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; 7) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_12 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 09 березня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4