ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3253/19 Справа № 200/5706/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кустанай, Казахстан, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України 0003536,
за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, тобто до 28 грудня 2019 року.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого, у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальність за інкримінований йому злочин, що підтверджується, у тому числі, фактом переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, що стало підставою для оголошення його в розшук.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині, те, що останній тривалий час утримується під вартою, суд прийшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Захисник ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Посилається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні та не підтверджені доказами. Зазначає, що можливість вчинення ОСОБА_6 подібних дій існувала протягом більше як двох місяців, а саме з початку досудового розслідування по факту вбивства ОСОБА_11 і затримання ОСОБА_6 , однак таких спроб обвинувачений не вчиняв.
Вважає, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні вбивства є явно необґрунтованим, не підтверджене належною і достатньою сукупністю доказів, які б вказували на вчинення даного злочину саме ОСОБА_6 , а тяжкість покарання, передбаченого за вчинення даного злочину, на думку прокурора, не є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді під вартою.
Зазначає, що перебування обвинуваченого під вартою призвело до різкого погіршення його зору та загострення виразкової хвороби шлунку.
Звертає уваги та міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні у нього сина 2008 року народження, на те, що він працевлаштований, позитивно характеризується, раніше не судимий.
Вказує, що за 16 місяців судового розгляду справи, жоден свідок не підтвердив причетність обвинуваченого до вчинення вбивства.
Захисник ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Посилається на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки з родичами, позитивно характеризується за місцем проживання, у кримінальному провадженні відсутні докази, що підтверджують вчинення саме ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, - відсутні.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, існування обґрунтованих ризиків, зокрема того, що обвинувачений може вчинити спробу ухилитися від суду шляхом переховування, з огляду на факт переховування ОСОБА_6 від органі досудового розслідування, що стало підставою для оголошення його у розшук, дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, які суд оцінює у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Апеляційні доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, вона не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 з початку досудового розслідування і до затримання не вчиняв спроб, зокрема, переховуватися від слідства та суду, не відповідають дійсності. Оскільки останній, згідно матеріалів провадження, переховувався від органу досудового розслідування та був оголошений у розшук.
Що стосується апеляційних доводів сторони захисту про те, що обвинувачення ОСОБА_6 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_11 , - є необґрунтованим та не підтверджене належними доказами, колегія суддів зазначає, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Наявність тих обставин, що обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки з родичами, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу ОСОБА_6 та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилаються захисник в своїх апеляційних скаргах, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів,- колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , про які йдеться в їх апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4