Справа № 645/439/17
Провадження № 1-кп/645/34/20
В И Р О К
19 лютого 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
цивільного позивача ОСОБА_14 ,
представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_15 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, з середньою освітою, раніше не судимого, розлученого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою провину не визнав, та пояснив, 29.01.2016 року він керував автомобілем марки ВАЗ, в якому знаходилося троє пасажирів: дві жінки і чоловік. Вони рухалися по проспекту Тракторобудівників від метро Марсельського в сторону вул. Краснодарської. Був темний час доби, включено штучне освітлення. На автомобілі обвинуваченого ввімкнене ближнє світло. Дорога була мокра, подекуди був сніг. Обвинувачений зазначив, що він рухався за маршрутним автобусом, який рухався дуже повільно. Обвинуваченим було прийнято рішення здійснити маневр обгону, але з першого разу у нього не вийшло, заважав зустрічний транспорт, але в той момент коли ОСОБА_11 переконався, що зможе зробити випередження транспортного засобу, ширина дороги дозволяла, були відсутні знаки заборони та відсутній зустрічний транспорт. Під час обгону він збільшив швидкість до 60 км/год, приступив до маневру випередження автобуса, успішно закінчив і повернувся на свою смугу руху, та успішно розминувся з двома зустрічними автомобілями. Коли розминався з першим автомобілем, обвинувачений побачив як на смугу його руху виїжджає другий автомобіль та в лічені секунди буквально сталося зіткнення. Відбулося зачеплення бампера по дотичній з лівого боку автомобіля обвинуваченого та вантажний автомобіль потягнув машину ОСОБА_11 до узбіччя по ходу руху машини обвинуваченого, а потім притиснув його автомобіль. Після ДТП, він був доставлений до лікарні каретою швидкої допомоги, та не приймав участі в огляді ДТП. Обвинувачений наполягає, що ДТП сталося з вини водія вантажного автомобіля «ЗІЛ-130», який виїхав на його смугу руху, порушивши Правила дорожнього руху України. Також ОСОБА_11 вказав, що цивільні позови він не визнає, оскільки не вважає себе винуватим, та просив відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні надав заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» оскільки на час набрання чинності Законом він мав мати ОСОБА_19 , 1943 року народження та він є єдиним її сином.
Не дивлячись на невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_11 , його провина у фактично скоєному повністю підтверджується сукупністю зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_17 , яка загинула. 29.01.2016 року вони, разом з дружиною та її подругою ОСОБА_14 , викликали таксі та їхали на день народження в бік ТРЦ «Україна». Приїхав автомобіль ВАЗ 2110. Він сів на переднє сидіння, дружина за водієм, ОСОБА_14 за ним. Виїхали з вул. Рибалка на бульвар Б.Хмельницького потім, на пр. Тракторобудівників, їхали в бік вул. Краснодарської. Після того, як проїхали вул. Немишлянська водій почав обгін, чи була дорожня розмітка не звернув увагу. Дружина почала хвилюватись, та запитувала у водія, чому він обганяє. Вона колись вже ледь не попала в ДТП на даній ділянці і завжди боялась даної ділянки дороги. Потерпілий подивився вперед, машини були далеко, після чого заспокоїв дружину. Далі відбувся удар, скло в обличчя. ДТП сталося після обгону, вони вже обігнали автобус, але потерпілий не бачив, чи повернулись в смугу руху після обгону чи ні, оскільки дивився в бік кар`єру. Більше про ДТП нічого сказати не може, так як нічого не бачив. На його думку під час обгону, вони рухались зі швидкістю приблизно 60 км/год. Після ДТП не спілкувався з ОСОБА_11 .
Показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні пояснив, що в 2016 році він закінчив торгівлю та їхав на фірму, на вул. Новгородську 151. Він керував автомобілем «ЗІЛ-130». В той час був дощ та вітер. Була дуже слизька дорога. В той момент на дорозі все було покрито льодом. В процесі руху зупинився біля світлофору та стояв першим біля світлофору, після чого його обігнало два автомобілі. Свідок бачив, як між вулицями Краснодарською та Немишлянською спускався автобус, всі рухались за ним, Автомобіль «ВАЗ-2110» різко вискочив за автобусом, та пішов на його обгін. Зіткнення відбулось навпроти заправки «Авіас». Автомобіль «Десятка» виїхав на зустрічну смугу. Коли свідок побачив Автомобіль «ВАЗ-2110», він одразу натиснув ручник і педаль гальмування на повну, при цьому автомобіль їхав на швидкості 40 км/г. Після застосування гальмування, колеса його автомобіля були вже заблоковані, автомобіль продовжував рухатися прямо, його клонило праворуч. Після зіткнення з автомобілем ВАЗ його автомобіль виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з автобусом. Свідок зазначив, що проїжджа частина була дуже засніжена та вузька. В автобусі постраждалих не було. До водія автомобілю ВАЗ він не підходив та не спілкувався. Хто постраждав йому не відомо. Свідок вказав, що його автомобіль контактував з зустрічним автомобілем ВАЗ наступним чином- його лівий передній бампер с його сторони. Швидкість руху автомобілю ВАЗ вказати не може, сам він їхав зі швидкістю 40 км/год, швидкість автобусу також приблизно 40 км/год. На транспортному засобі всі габарити горіли. По краям проїжджої частини були сніжні кучугури, йшов дощ, була мінусова температура. Між двома зустрічними машинами не було метра ширини. Дорожньої розмітки не було, він їхав впритул до правих сніжних кучугур. Автобус знаходився на зупинці. Зазначив, що його автомобіль ЗІЛ цистерна, об`єм 3550 л., в цистерні були волнорези, вплив води в цистерні при гальмуванні він не відчув. ВАЗ 2110 їхала по зустрічній смузі, намагалась повернутись на свою смугу, однак вона фактично їхала практично в лоб. Зіткнення прийшлося на лівий передній бампер. Що відбулося з автомобілем ВАЗ 2110 після удару він не зрозумів. За ним рухались ще транспортні засоби Рено та інші. Після ДТП в автомобілі Рено було пошкоджено лобове скло.
Показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні пояснив, що він керував автобусом. Події відбувались 27 січня 2016 року увечері, він рухався з Пролетарської до зупинки Льва Толстого по пр. Тракторобудівників. Спускався вниз від ст. Масельського. На зупинці «Немишлянська» він зупинився, висадив людей, почав рух. Було дуже багато снігу, він їхав практично по 2 полосі руху. Свідок зазначив, що на даній дорозі дві полоси вверх, дві полоси вниз. Перша полоса була практично вся в снігу. На підйомі його обігнала машина ВАЗ-2110 темного кольору, модель не бачив, біля заправки з лівої сторони. Оскільки він їхав у 2 полосі, то автомобіль ВАЗ-2110 обганяв його по зустрічній смузі руху та сталося ДТП. Та після чого він побачив, що на нього їде автомобіль ЗІЛ. ЗІЛ був у своїй смузі, він його вдарив в лівий бік кута автобусу, після чого його розвернуло та він ковзним рухомпоїхав вниз. Зіткнення відбулось перед його зіткненням з автомобілем ЗІЛ, на відстані приблизно 15-20 м. від нього. Після того, як ВАЗ-2110 обігнало пройшли лічені секунди, можливо 1-2 секунди. Свідок ледь встиг зреагувати, щоб звернути в лівий бік, щоб уникнути лобове зіткнення. До зіткнення автомобіль ЗІЛ не бачив. Постраждалих в автобусі не було. Свідок зазначив, що керував він автобусом марка «Сетра», габаритні розміри більше 2 м, місць в автобусі 50, однак людей в автобусі було приблизно 60-65 чоловік. Ширина сніжного накату 2,40 м, сказали це після заміру після оформлення документів. Швидкість була максимум 35-40 км/год., оскільки на зазначеному відрізку дороги був підйом. На ВАЗ-2110 звернув увагу, коли дивився в дзеркало заднього виду, коли вона його обганяла. ВАЗ-2110 проїхала дуже швидко, але швидкість та траєкторію точно вказати не може.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні пояснила, що 29.01.2016 року приблизно о 18.00-18.15 год. ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та вона сіли а автомобіль таксі. Каріна сіла позаду за водієм, вона рядом з нею, чоловік ОСОБА_22 спереду біля водія. Вони виїхали з вул. Рибалко на бул. Б. Хмельницького, потім на пр. Тракторобудівників, їхали до ТРЦ «Україна». На вулиці в той день було дуже слизько. Під час руху, піднімались вверх та водій таксі намагався обігнати великий 204 автобус, в результаті чого попали в ДТП. В результаті аварії ОСОБА_22 загинула, її забрала швидка та її було доставлено в 4 медичну лікарню. Момент ДТП свідок не бачила, а відчувала. Свідок вказала, по загибла ОСОБА_22 завжди боялась їздити, поводила себе дуже схвильовано, як їй здалося, водій таксі дуже порушував ПДР та просила його рухатися обережно. Свідок зазначила, що водій таксі перед ДТП різко збільшив швидкість, почав обгін автобуса і сталося ДТП. ДТП сталося коли обганяли автобус при маневрі, водій таксі виїхав на зустрічну смугу, так як дорога була вузька через сніжні кучугури. Швидкість автомобілю назвати не може. Водій таксі двічі намагався обігнати автобус, першій раз в нього не вийшло, оскільки дорога була вузька та був зустрічний транспорт, а потім вже на підйомі обігнав. Було вуличне освітлення, вечірній час. На дорогу не дивилась, в цей момент дивилась на ОСОБА_22 , в неї вже була паніка. ОСОБА_22 вже колись в цьому місці попадала в аварію. Вздовж дороги були сніжні заноси приблизно 1 м., можливо трохи більше. В процесі обгону вона не бачила зустрічні автомобілі. Як їй здалося удар прийшовся зі сторони водія. Після ДТП їй допомогли вийти з автомобілю. Потім приїхала швидка допомога, ОСОБА_22 перенесли в автомобіль швидкої, в неї йшла кров з голови. Причину ДТП в її присутності ніхто не обговорював. Такі покази вона надавала і під час досудового слідства. Також свідок зазначила, що дійсно після ДТП з її аккуанту в соціальній мережі були викладені коментарі ДТП, які писала не вона, а її син підліток, 14 років, то вона їх не підтверджує. Коли їй про це стало відомо, він все знищив. Син писав ці коментарі, коли свідок спала.
Показаннями свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні пояснив, що зазначив, що 29.01.2016 року, приблизно о 20.30 год. їхав зі світлофора за водовозом. Моменту зіткнення за водовозом не бачив, бачив лише, що водовоз розкачувало із сторони в сторону, пригальмував, удар відчув лише тоді, коли йому в лобове скло полетіла фара від ЗІЛа, повернув на виїзд з заправки та зупинився. Відстань була приблизно 40 м. Їхав по правій стороні в бік ст. метро ім. Масельського. Зіткнення відбулось біля заправки «Авіас». Місце зіткнення не бачив та не бачив щоб водовоз виїжджав на зустрічну смугу до моменту зіткнення та гальмування. За водовозом їхав тільки він. Далі, побачив, як водовоз розвернуло та він почав рухатися на нього, після чого він виїхав на виїзд на заправку. Потім побачив розбитий автомобіль «Десятку» та автобус біля заправки. Автомобіль «Десятка» була перша біля стовпа. Водовоз за заправкою «Авіас», розвернутий, автобус біля бордюру. Потім він підійшов до автомобілю «Десятки». Водій автомобілю «Десятки» нічого не пояснював, він був в шоковому стані. Свідок зазначив, що він керував автомобілем «ГрейтВолл», габаритів назвати не зміг. Також свідок вказав, що дорога на місці ДТП широка, але на той час від бордюру до дороги були великі снігові накати, у зв`язку з чим, дорога була вузькою. Він рухався від накату на відстані 2-3 м. На зустрічну смугу не виїжджав. Дорожньої розмітки на дорозі не було. Зазначив, що він з вантажним автомобілем рухався в одній стороні, не бачив нічого за вантажним автомобілем, тримався правої сторони. Водовоз став пригальмовувати, став трохи зміщувати свою смугу вліво, вправо, але так, щоб він виїхав на зустрічну полосу свідок до початку не бачив. Також свідок зазначив, що його автомобіль пошкоджено: права частина капота та тріснуло лобове скло. Коли рухався за водовозом, в зустрічному напрямку машини не проїздили, він не бачив, тільки зі світлофору почали рухатись, він не створював перешкоди для руху для зустрічного напрямку.
Показаннями свідка ОСОБА_24 , який у судовому засіданні пояснила, що в січень 2016 року, їхали з тренування, близько 18.00 на Масельського, на зупинці, зайшла до автобусу, їхали по пр-ту Тракторобудівників, та свідок стояла в голові автобуса, біля водія. Під`їжджаючи до перехрестя, почула звук, підняла очі, побачила як автомобіль ВАЗ-2110 зіткнулась з водовозом, який рухався на зустріч, водовоз розвернуло та почало нести на автобус, в якому вона їхала, на сторону водія, та водій автобусу різко прийняв вправо та автобус занесло у замет. Свідок вказав, що вона бачила, що зіткнення відбулося на зустрічній смузі, тобто на протилежній стороні дорозі. Свідок вказала, що в той день була невелика ожеледиця, сніг, біля бордюру були накати снігу, ліхтарі світили - штучне освітлення, розмітки не було видно. Автобус рухався ближче до правого краю з невеликою швидкістю. Після зіткнення залишилися на місці приблизно 20 хвилин та залишила свої данні водію автобуса. Через деякий час зателефонував слідчий ОСОБА_25 , під`їхала на вул.. Артема.
Суд при оцінці доказів критично ставиться до тверджень сторони захисту щодо недопустимості зазначеного доказу, внаслідок того, що вказана експертиза за думкою сторони захисту була проведена з порушенням діючого законодавства щодо проведення експертизи. Так, у судовому засіданні, був допитаний старший судовий експерт ОСОБА_26 , який підтвердив надання цього висновку та у повному обсязі підтвердив його висновки. Також зазначив, що експертиза проводилась у повному дотриманні з вимогами діючого законодавства. Дослідження були проведені за виявленими пошкодженнями транспортних засобів. Під час огляду автомобілів ніяких зауважень не надходило. Суд зазначає, що проведення огляду транспортних засобів за різними адресами не може слугувати підставою для визнання цього доказу недопустимим. Позиція сторони захисту щодо недопустимості висновку експерта полягає у незгоді з вказаним висновком експерта який узгоджується з зібраними по справі доказами.
Висновком експерта № 239-с/16 від 30.01.2016-09.02.2016 року, згідно висновків якого на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_17 , 1983 року народження, беручи до уваги обставини справи, враховуючи результати лабораторних методів дослідження і, відповідаючи на поставлені питання, експерт прийшов до наступних висновків. При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_17 були встановлені наступні пошкодження: - голови: садна на лобі справа, на верхній правій повіці, на шкірі нижньої губи; - тулуба: поперечний перелом грудини на рівні 3-го міжребер`я (прямий); поперечні переломи лівих ребер - 2-го по окологрудинної лінії, 1-6-го по задньо-пахвовій лінії (непрямі), а також 1-7-го лівих ребер по окололопаточной лінії і 2-го правого ребра по средне-ключічной лінії (прямі) з крововиливами під плевру в області вищевказаних переломів; розриви тканини лівої легені з вилиттям близько 150 мл крові в ліву плевральну порожнину, крововиливи у коренів легких і біля воріт нирок; забій серця; множинні розриви селезінки з вилиттям близько 500 мл крові в черевну порожнину; - кінцівок: садна на тильній поверхні правої і лівої кистей, в проекції лівого ліктьового суглоба, по задній поверхні; поперечні переломи лівих ліктьовий і променевої кісток у верхній третині.
Зазначені вище ушкодження мають ознаки прижиттєвого виникнення, виникли від впливу тупих твердих предметів зі значною силою незадовго до настання смерті в умовах і в строк зазначеного дорожньо-транспортної пригоди (пасажир). Більш детально судити про механізм і послідовності утворення ушкоджень можна після вивчення матеріалів справи. Причиною смерті гр. ОСОБА_17 з`явилися вищевказані травми тулуба. Керуючись п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. вищезазначені пошкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя (згідно п.п. 2.1.3. «Правил ...»), інші ушкодження (садна) ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.3.1. «Правил ...»).
На підставі результатів судово-медичної експертизи крові та сечі трупа гр. ОСОБА_17 виявлений етиловий спирт в кількості: в крові-0,90 ‰, сечі - 0,82 ‰, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (в нашому випадку живим особам). Металевий, ізопропиловий, н-пропиловий, ізобутиловий, н-бутиловий ізоаміловий спирти не виявлені. (т. 2, а.с.190-193).
Висновком експерта № 325-Т/16/239-С/16 від 30.01.2016 року, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи крові та сечі трупу гр-ки ОСОБА_27 , 1983 року народження, у крові та сечі виявлено етиловий спирт у кількості : крові-0,9%, в сечі-0,82%. Металевий, ізопропиловий, н-пропиловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. (т. 2, а.с.194).
Висновком експерта № 77к-ИС/16 від 30.01.2016-01.02.2016 року, згідно якого кров от трупу гр-ки ОСОБА_28 , 1983 року народження, (№239-с-с/16) належить до групи А з ізогемагглютинином анті-В.(т. 2, а.с. 195).
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 за участю свідка ОСОБА_16 , який шляхом виїзду на місце пригоди водій ОСОБА_16 розповів та показав обставини та механізм ДТП, яка сталася 29.01.2016 біля 18:15 год. на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автомобіля Сєтра. Так, проведеними замірами експериментально встановлено наступне: автомобіль ЗІЛ-130 рухався на відстані 8,2 м від лівого габатиру до лівого краю дороги; автомобіль ЗІЛ-130 з моменту початку гальмування до моменту зіткнення автомобіль ЗІЛ-130 подолав відстань в гальмуванні біля 10 метрів; коли автомобіль ВАЗ -2110 почав обгін автобуса, в цю мить відстань до місця зіткнення складала 58 м; автомобіль ВАЗ -2110 в момент виконання обгону рухався на відстані біля 8,0 м від правого краю дороги; швидкість руху автомобіля ВАЗ -2110 в момент обгону складала біля 90 км/год, встановлено шляхом проведення експериментального заїзду; в момент контактування транспортних засобів, автомобіль ВАЗ -2110 розташовувався на відстані 6,6 м від передніх коліс та 6,9 м від задніх коліс до правого краю дороги; в момент контактування транспортних засобів, автомобіль ЗІЛ-130 був розташований на відстані 8,1 м від лівого переднього колеса та 0,2 м заднього лівого колеса до лівого краю дороги; місце зіткнення транспортних засобів ВАЗ та ЗІЛ розташовувалось на відстані 8,0 м від правого краю дороги, згідно напрямку руху автомобілю ВАЗ та на відстані 7,2 м від кута будинку АЗС; проїжджа частина має уклін в напрямку руху автомобіля ЗІЛ-130, величина якого склала: рівень з лінійкою 0,8 м вільний кінець лінійки розташований на висоті 0,03 м. від поверхні проїжджої частини; до зіткнення автомобіль ВАЗ не гальмував.(т. 2, а.с.196-198).
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_18 , згідно якого свідок ОСОБА_18 шляхом виїзду на місце пригоди показав та розповів механізм ДТП, яка сталася 29.01.2016 біля 18:15 год. на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автомобіля Сєтра. Так, проведеними замірами експериментально встановлено: автобус Сетра рухався на відстані 2,9 м від правого краю габариту до правого краю дороги; швидкість автобуса Сетра становила 40-45 км/год; в момент зіткнення автомобіля ВАЗ -2110 та автомобіля ЗІЛ-130 відстань до автобусу складала 30,2 м.; місце зіткнення автомобіля ВАЗ -2110 та автомобіля ЗІЛ-130 розташовувалось на відстані 8,2 м від правого краю дороги згідно напрямку руху, а/б, та на відстані 7,2 м від кута будинку АЗС «Авіас»; швидкість автомобіля ВАЗ -2110 перед зіткненням складала 90 км/год; встановлено шляхом експериментального заїзду; в момент виконання обгону автомобіль ВАЗ -2110 рухався на відстані 8,0 м від правого краю дороги до свого габариту; в момент зіткнення транспортних засобів автомобіль ВАЗ -2110 розташовувався на відстані 6,9 м. від правого краю дороги до правого свого габариту; до зіткнення автомобіль ВАЗ-2110 не гальмував; автомобіль ЗІЛ-130 рухався на відстані 8,1 м від лівого краю дороги до лівого свого габариту відносно напрямку свого руху та в момент зіткнення з автомобілем ВАЗ був розташований на відстані 8,1 м. від лівого свого габариту до лівого краю дороги відповідно до напрямку свого руху; чи гальмував автомобіль ЗІЛ до зіткнення, ОСОБА_18 вказати не зміг; місце зіткнення автобуса Сетра та автомобіля ЗІЛ розташовувалось на відстані 4,0 м від правого краю дороги. (т. 2 , а.с.199-201).
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_24 , згідно якого свідок ОСОБА_24 шляхом виїзду на місце пригоди розповіла та показала механізм ДТП, яка сталася 29.01.2016 біля 18:15 год. на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автобуса Сетра. Згідно протоколу, проведеними замірами експериментально встановлено: автобус Сетра під час ДТП рухався на відстані 2,9 м. від правого краю дороги; шляхом проведення експериментального заїзду швидкість автобуса становила 40-45 км/год; місце зіткнення автомобіля ВАЗ -2110 та автомобіля ЗІЛ розташовано на відстані 7,3 м. від правого краю дороги, згідно напрямку руху автобусу; швидкість автомобіля ВАЗ -2110 та автомобіля ЗІЛ ОСОБА_24 вказати не змогла; коли ОСОБА_24 підняла голову і побачила момент контактування транспортних засобів, то в цю мить автомобіль ВАЗ-2110 був розташований на відстані 6,3 м. від правого краю дороги, а автомобіль ЗІЛ був розташований на відстані 7,3 м. від лівого краю дороги згідно напрямку руху; коли ОСОБА_24 підняла голову і побачила момент зіткнення в цю мить транспортні засоби буди розташовані на відстані 30,2 м. від автобусу.(том 2, а.с.202-204).
Суд, при оцінці доказів по справі, ставиться критично до заперечень адвоката обвинуваченого щодо показань вказаного свідка, яка за думкою адвоката не мала можливості бачити зіткнення, оскільки свідок у судовому засіданні не вказувала, що стала очевидцем самої дорожньо-транспортної пригоди, але бачила автомобілі ЗІЛ-130 та ВАЗ-2110 відразу після зіткнення, про що і повідомила суд.
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 , за участю ОСОБА_12 , згідно якого 23.06.2016 року шляхом виїзду на місце пригоди водій ОСОБА_11 вказав на механізм ДТП, яка сталася 29.01.2016 на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автобуса Сетра. Так, під час слідчого експерименту замірами експериментально встановлено: місце зіткнення автомобіля ВАЗ та автомобіля ЗІЛ розташовано на відстані 4,5 м від правого краю дороги та на відстані 3,5 м від умовної лінії кута будинку АЗС «Авіас»; після завершення обгону та перед зіткненням автомобіль ВАЗ-2110 рухався на відстані 3,1 м від правого краю дороги до правого свого габариту зі швидкістю 60 км/год; до моменту зміни напрямку руху автомобіль ЗІЛ-130 рухався на відстані 7,4 м від лівого краю дороги до лівого свого габариту зі швидкістю 50 км/год; з моменту початку зміни напрямку руху до моменту зіткнення автомобіль ЗІЛ-130 подолав відстань 22,0 м; в момент початку зміни напрямку руху автомобіля ЗІЛ-130, відстань між автомобілем ЗІЛ та автомобілем ВАЗ складала 45,0 м; до наїзду автомобіль ВАЗ не гальмував; до наїзду автомобіль ЗІЛ не гальмував; ділянка дороги має уклін і в напрямку руху автомобіля ВАЗ йде на підйом. Величина уклону в місці зіткнення автомобіля ЗІЛ та автомобіля ВАЗ склала рівень з лінійкою 0,8 м. виставлений на проїжджій частині таким чином, що його вільний край розташований над поверхнею проїжджої частини на висоті 0,03 м також у протоколі зазначене, що після проведення експерименту водій ОСОБА_11 доповнив, що він повернувся на свою смугу руху він розминувся з двома легковиками до того як ЗІЛ став виїжджати на зустрічну для себе смугу. Всі розмірі він вказав приблизно.(том 2, а.с. 205207).
Суд, при оцінці доказів по справі, ставиться критично до заперечень адвоката обвинуваченого, що нібито ЗІЛ-130 був навмисно поставлений від місця ДТП на 45 метрів, та про те, що вони не читали протокол, оскільки було дуже темно та величина 22 метрів взагалі не замірялась, оскільки як свідчить протокол, після проведення слідчого експерименту, ОСОБА_11 мав можливість доповнювати вказаний протокол, та з його боку, та з боку адвоката ОСОБА_12 ніяких зауважень щодо проведення та складання протоколу не заявлялось.
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_23 , згідно якого 18.06.2016 року шляхом виїзду на місце пригоди свідку ОСОБА_23 було запропоновано вказати на механізм ДТП, яка сталася 29.01.2016 об 18:15 на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автобуса Сетра. Свідок ОСОБА_23 зазначив, що 29.01.2016 він керував особистим технічно справним автомобілем ГретВол. Згідно протоколу, проведеними замірами експериментально встановлено: до пригоди автомобіль Грет Вол та автомобіль ЗІЛ рухалися на однаковій швидкості на однаковій відстані від правого краю дороги, яка була приблизно 4,9 м; дистанція між автомобілем ЗІЛ та автомобілем Грет Вол була приблизно 10-15 м; швидкість автомобіля ЗІЛ та автомобіля Грет Вол співпадала приблизно 40 км/год.; з моменту початку гальмування автомобіля ЗІЛ і коли задня частина автомобіля ЗІЛ почала виляти до моменту коли автомобіль ЗІЛ розвернуло і він поїхав на зустрічну смугу руху, цей автомобіль проїхав біля 52,5 м.; як рухався автомобіль ВАЗ -2110 до і під час пригоди, з якою швидкістю він рухався свідок вказати не зміг; де розташовувалось місце зіткнення автомобіля ЗІЛ та автомобіля ВАЗ -2110 відносно меж проїжджої частини та будинку АЗС, свідок вказати не міг, оскільки не бачив моменту зіткнення з-за автомобіля ЗІЛ. (том. 2, а.с.208-210).
Суд, при оцінці доказів по справі, ставиться критично до заперечень адвоката обвинуваченого, щодо проведення слідчих експериментів в інших погодних умовах, оскільки відповідно змісту вищевказаних протоколів вони були проведені в період часу з 22.30 до 24.00, тобто у нічний час доби. Під час слідчого експерименту було увімкнене міське електропостачання, тобто освітлення відповідало у повному обсязі освітленню, яке було 29 січня 2016 року під час ДТП.
Висновком судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19.01.2017 року, згідно якої в даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.4, 12.4, 1 2.9 б), 14.6 е) та розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ЗІЛ-130 шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 11.4, 14.6 е) та розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_11 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 11.4, 14.6 е) та розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_11 також не відповідають вимогам п.п. 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди, з причин, які вказані в дослідницькій частині висновку.
В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля ЗІЛ-130 ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ЗІЛ-130 ОСОБА_16 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2110 шляхом виконання ним вимог п. 12.3 правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ЗІЛ-130 ОСОБА_16 не вбачається невідповідносте вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.(том 2, а.с.214-223).
У судовому засіданні, був допитаний старший судовий експерт ОСОБА_29 , який підтвердив надання цього висновку та у повному обсязі підтвердив його висновки.
Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості зазначеного доказу, внаслідок того, що експертом безпідставно були відкинуті, на думку сторони захисту, всі свідчення ОСОБА_11 , та нібито взяті до уваги виключно свічення свідка ОСОБА_16 . Зі змісту висновку судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19.02.2017 року вбачається, що при дослідженні експертом були використані наступні вихідні дані, які покладені в обґрунтування висновку, а саме показання водія ОСОБА_16 , показання водія ОСОБА_18 , показання свідка ОСОБА_24 , показання водія ОСОБА_11 , показання свідка ОСОБА_23 , протоколи проведення слідчих експериментів за участю вказаних осіб, тому твердження сторони захисту є необґрунтованими.
Також суд не погоджується зі стороною захистом щодо визнання протоколу слідчого експерименту від 23.06.2016 року за участю ОСОБА_11 , судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19.01.2017 року, транспортно-трасологічної експертизи № 1412 від 31.10.2016 року недопустимими доказами, з підстав оскільки ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту був в якості свідком, а потім був визнаний підозрюваним.
Так п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_11 як свідком під час проведення слідчого експерименту від 23 червня 2016 року з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на таке.
Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_11 .. Останній, викладаючи власну версію щодо обставин ДТП, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_11 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою та за участю захисника ОСОБА_12 був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_11 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_11 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення стороною захисту не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_11 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин та обставин ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_11 , або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у ДТП
Отже, підстав вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом немає.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).
Таким чином, посилання захисника на недопустимість таких доказів, як висновки вищезазначених експертиз, тільки з тих підстав, що вони були зроблені на підставі даних, отриманих під час слідчого експерименту, який захисник вважає недопустимим доказом, є безпідставним.
Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 .
Свідок ОСОБА_31 , який у судовому засіданні пояснив, що він є другом обвинуваченого. Грудень 2016 року, вечір, виїхав з роботи додому, зателефонувала дружина, сказала що сталося ДТП. Свідок під`їхав через хвилин 30-40 та побачив, що ОСОБА_33 не було, його відвезла швидка. На місці були патрульні, водій водовоза та автобус. Свідок підійшов до водія водовоза, який сказав, що коли він спускався вниз с Краснодарській, його обігнав водій легкового авто, через що водовоз занесло. Водій автобуса сказав, що водій ОСОБА_11 завершував обгін та закінчив його, рухався вже на своїх полосі, після чого сталося зіткнення з водієм водовоза. У автобуса зчесана ліва бокова сторона. У ВАЗ 2110 задні ліві двері деформовані. У водовоза ліва передня частина пошкоджена. Також свідок вказав, що в той день дорожнє покриття було мокре, ожеледиці не було. По бокам дороги був сніг.
Суд при оцінці доказів ставиться критично по пояснень свідка ОСОБА_31 , оскільки його свідчення не узгоджуються з встановленими обставинами справи, які підтверджені належними доказами та суперечать поясненням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 .
Також у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_34 , який пояснив, що в кінці січня 2016 року ввечері він став очевидцем ДТП за участю автомобіля ЗІЛ та ВАЗ 2110. Так, в той вечір вже було включене міське освітлення, на дорозі лежав сніг, але було не слизько. Він рухався на належному йому автомобілі ЗІЛ по пр. Тракторобудівників зі швидкістю приблизно 60 км/год. Попереду їхало 5-6 легкових авто та попереду них водовоз (ЗІЛ). Коли проїхали перехрестя, ЗІЛ почало заносити, хитати, після обочини його різко викинуло на зустрічну смугу усім корпусом під кутом, потім був спалах, удар, сталось аварія з ВАЗ 2110, який рухався назустріч. Автомобілі зіткнулися лівими частинами автомобілів. Розмітку на дорозі свідок не бачив, ширина, по одному авто в одному напрямку. Автомобіль ВАЗ-2110 після ДТП була у заметі. Після ДТП свідок зупинився, пішов подивитися як люди, водій був живий, вийшла дівчина з пасажирського заднього сидіння, люди викликали швидку. На передньому сидінні був хлопець. На місці не допитували, на сайті 057.юа побачив оголошення про пошук свідків ДТП. Також судом досліджувався протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2016 за участю свідка ОСОБА_30 , згідно якого свідок ОСОБА_34 шляхом виїзду на місце розповів про обставини ДТП, яка сталася 29.01.2016 на ділянці дороги по пр. Тракторобудівників, 2-Г в м. Харкові за участю автомобіля ВАЗ -2110, автомобіля ЗІЛ-130 та автобуса Сетра. Проведеними замірами експериментально встановлено: місце зіткнення транспортних засобів розташовувалось на відстані 3,0 м. від правого краю дороги згідно напрямку руху автомобіля ВАЗ та на відстані 34,0 м. від кута будинку АЗС «Авіас»; автомобіль ЗІЛ рухався на відстані 8,2 м. від лівого свого габариту до лівого краю дороги згідно напряму руху, зі швидкістю біля 60 км/год.; з моменту початку зміни напряму руху автомобіля ЗІЛ в напряму смуги руху зустрічного напрямку, до моменту зіткнення (місце зіткнення) автомобіль ЗІЛ подолав відстань 20,3 м. Чи гальмував автомобіль ЗІЛ до зіткнення, свідок вказати не зміг; як рухався автомобіль ВАЗ до зіткнення і з якою швидкістю свідок вказати не зміг;
У судовому засіданні свідок ОСОБА_34 не вказав нових даних які б могли бути оцінені з технічної точки зори, тому суд при оцінці доказів вважає їх неспроможними та такими що не узгоджуються з встановленими обставинами справи.
Крім того, у судовому засіданні було оглянуто відео, яке було надано стороною захисту щодо подій 29 січня 2019 року. Так, з оглянутого відео вбачається, що легковий автомобіль обганяє автобус. Самої дорожньо-транспортної пригоди не видно. Суд при оцінці доказів вказує, що з оглянутого відео не можливо побачити ані рух зустрічного транспорту, ані міста зіткнення. Зміст вказаного відео не спростовує висновків проведених по справі експертиз, а саме судової транпортно-трасологічної № 1412 від 31.10.2016 року та судової автотехнічної експертизи № 8998 від 19.01.2017 року, які проведені з урахуванням даних огляду ДТП, пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , показання водія ОСОБА_11 , показання свідка ОСОБА_23 , протоколів слідчих експериментів.
Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, а також досліджені під час судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами. Вказані докази суд покладає в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_11 обвинувачення по даному кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, невизнання обвинуваченим винуватості у скоєному, розцінюється судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальні правопорушення та його наслідки, оскільки провина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказів.
Оцінюючи указані вище докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_17 , встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Дії обвинуваченого ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки руху особою, яка керує транпортним засобом, що спричинила смерть потерпілої ОСОБА_17 .
Вину обвинуваченого ОСОБА_11 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України суд вважає доведеною.
Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України судом не встановлені.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніш не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, мав на утриманні на час ДТП мати ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого.
При визначення виду і міри покарання обвинуваченого в межах санкції статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за скоєне, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до скоєного, який протягом досудового розслідування та судового розгляду намагався ухилитися від відповідальності за вчинений ним злочин, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначає обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за скоєне у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Цивільним позивачем ОСОБА_14 заявлений цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.., яку було завдано гр. ОСОБА_11 в результаті вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Згідно частин 1 - 3 статті 1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Враховуючи зазначене, суд задовольняє частково позовні вимоги ОСОБА_13 щодо стягнення матеріальної шкоди, та стягує з ОСОБА_11 на його користь суму у розмірі 9392 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди.
В той час , цивільний позов ОСОБА_14 щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_14 не надано суду доказів щодо витрачення на лікування зазначеної суми, як вказано у позовній заяві.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілі вказують на пов`язані з ним втрати та з чого при цьому виходять.
Крім того, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого та цивільного позивача, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стану здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обстави.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю в результаті дорожньо-транспортної пригоди його дружини, підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому суд виходить з того, що потерпілий втратив близьку людину - дружину, що безумовно, спричинило йому душевний біль та страждання.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2016 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Обвинуваченим надано до суду копію паспорту ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копію свідоцтва про народження ОСОБА_11 , в якому у графі матір зазначене ОСОБА_19 .
У судовому засіданні прокурор та представник потерпілого та цивільного позивача заперечували проти задоволення заяви обвинуваченого щодо застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 року», оскільки останнім не надано доказів щодо відсутності інших працездатних дітей.
Суду була надана довідка № 130 від 06.11.2017 року, згідно якою ОСОБА_19 проживає та зареєстрована постійно у АДРЕСА_3 та мешкає сама. В той час, як потерпіла сторона або прокурор не надали доказів суду та не просили суд про їх витребуванні, щодо наявності у ОСОБА_19 інших дітей.
Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_11 було повідомлено суд про те, що ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначений факт не оспорювався іншими учасниками судового розгляду.
Положеннями ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України визначене, що закони ти інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи Принцип ретроактивності є абсолютно правовим і традиційним у міжнародному праві згідно з міжнародними конвенціями не може накладатися покарання більш тяжке, ніж те, яке могло бути застосоване у час, коли злочин було вчинено, а якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш легке покарання, дія цього закону поширюється на цю особу.
Враховуючи вказане, суд зазначає, що якщо особа на день набрання чинності законом про амністію мала право на застосування щодо неї амністії, таке право вона не може втратити у майбутньому.
Так, ОСОБА_11 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 29 січня 2016 року, тобто до дня набрання чинності (07.09.2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати на проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_11 .
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_11 не обирався.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -

Визнати ОСОБА_11 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за вчинення якого призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
На підставі п. «є» ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного цим вироком покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 9392,00 (дев`ять тисяч дев`яносто дві) грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) в якості відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 (десять тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди відмовити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь НДЕКЦ при ГУ МВСУ в Харківській області суму в розмірі 9615 (дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн 40 коп. на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М. С. Бокаріуса за проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суд роз`яснює обвинуваченому, потерпілому, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя -