05.05.2020 Єдиний унікальний № 371/998/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2020 року м. Миронівка

ЄУН 371/998/17

Провадження № 1-в/371/20/20

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням про звільнення від призначеного покарання з випробуванням ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миронівка Київської області, без місця реєстрації, адреса місця перебування: АДРЕСА_1 , не одружений, не працевлаштований, засуджений 16 квітня 2018 року Рокитнянським районним судом Київської області за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Представник Миронівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Рокитнянського районного суду Київської області за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч. 2 КК України, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Прокурор, представник Миронівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області та засуджений в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно правил частини 5 статті 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Неприбуття учасників судового розгляду в судове засідання за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду клопотання та подання заяв про розгляд клопотання без їх участі не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Частиною 1 ст. 78 КК України встановлено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно положень ст.ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються, в тому числі, судом за клопотанням (поданням) інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням було пов`язано з покладанням на засудженого для контролю за його поведінкою в період іспитового строку обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_4 № 12/2018 наявний Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за даними якого 11 лютого 2019 року за № 0000055 до реєстру внесені відомості за ст. 186 ч. 2 КК України.

У данному кримінальному провадженні 26 лютого 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.

Зідно даних вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 8 квітня 2019 року, виготовленого з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання судом частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року і остаточно призначено ОСОБА_3 до відбування покарання у виді шести років позбавлення волі.

Згідно даних листа Київського апеляційного суду №11-кп/824/915/2020 від 6 квітня 2020 року Київським апеляційним судом здійснюється розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 8 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000055, яким ОСОБА_3 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України. Розгляд вказаного кримінального провадження призначено на 16 годину 12 травня 2020 року.

Згідно із визначеною ст. 9 КПК України законністю, як загальною засадою кримінального провадження, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобовязані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За такого, розглядаючи відповідні клопотання, суд відповідно до даного принципу має його вирішити у відповідності до вимог закону.

За правилами ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання полягає у відповідному випробуванні засудженої особи протягом чітко визначеного періоду шляхом покладення на неї певних обовязків та застосування до неї відповідних пробаційних процедур. Метою такого випробовування є перевірка того чи може особа не відбувати вже визначене їй вироком суду покарання.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

Обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, в якому засуджений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку кримінального правопорушення, на час розгляду клопотання не набрав законної сили.

Поряд з цим, для того, щоб суд вирішив питання про звільнення особи від призначеного покарання у звязку із закінченням іспитового строку необхідно встановити, що особа саме протягом вказаного іспитового строку не вчинила нового злочину, тобто суд має встановити, що особа витримала випробування та не потребує покарання, яке вже було їй призначене вироком суду, що набрав законної сили.

В разі ж надання суду достатніх відомостей, які не дають змоги таке стверджувати, звільнення засудженого від покарання у звязку із закінченням іспитового строку буде передчасним, оскільки такі докази можуть спростовувати факт виправлення особи та те, що вона витримала призначене вироком суду випробовування.

Встановлений факт, що на час розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ч.1 ст. 78 КК України судом прийнято рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 186 ч. 2 КК України, вказує на те, що ОСОБА_3 обвинувачувався та засуджений у вчиненні нового злочину під час іспитового строку.

Правилами ч. 1 ст. 71 КК України визначено, що у разі якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За умов засудження ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за злочин, що мав місце в період іспитового строку, є неможливим вирішення питання про звільнення останнього від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку.

Суд зазначає, що у такому випадку жодним чином не порушується презумпція невинуватості особи, оскільки відповідно до такої презумпції особа вважається невинуватою у вчиненні інкримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ст. 17 КПК України).

З аналізу вказаної презумпції слідує, що вона, головним чином, покликана забезпечити права особи, яка не має статусу засудженої особи, на належне поводження з нею як з невинуватою, на закріплення обовязків саме держави довести вину такої особи, на визначення певних гарантій для такої особи від свавілля.

Проте, як вказано вище, випробування особи протягом іспитового строку стосується вже засудженої особи за вироком суду, який набрав законної сили, і відповідні визначені законом процедури по перевірці того, чи витримала така засуджена особа відповідне випробовування жодним чином не порушує презумпцію невинуватості.

Презумпції невинуватості не порушує рішення про відмову у звільненні від вже призначеного покарання по закінченню іспитового строку за наявності доказів того, що особа обвинувачувалася та засуджена у вчиненні нового злочину в період іспитового строку (що може вказувати на передчасність однозначного висновку, що особа витримала визначене їй судом випробування), оскільки таке рішення жодним чином не стосується заборон та обовязків, гарантованих презумпцією невинуватості, воно стосується інших обставин та іншого етапу кримінального переслідування.

Оскільки суду на час розгляду даного клопотання надані відомості, що засуджений ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину в період іспитового строку, кримінальне провадження перебуває на стадії апеляційного судового розгляду, то це унеможливлює прийняття рішення про звільнення такого засудженого від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, бо таке рішення буде передчасними без вирішення відповідним судом рішення про вину або невинуватість особи у вчиненні інкримінованому йому злочину.

Враховуючи наведене, підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року за ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України, у зв`язку з закінченням іспитового строку відсутні.

Таке звільнення суд вважає передчасним, оскільки, в разі набрання чинності вироком, яким доведено вину засудженого у вчиненні в період іспитового строку злочину, він буде відбувати призначене за правилами ст. 71 КК України покарання.

Безпідставне звільнення від покарання особи, яка в період іспитового строку вчинила новий злочин, порушує такі загальні засади кримінального провадження, як законність та рівність перед законом і судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_3 від покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1