Вирок
Іменем України

31.10.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, і з середньо неповною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , призваного по мобілізації, у військовому званні солдат, в силу вимог ст.89 КК України вважається таким, що не судимий, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 127 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обовязків військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, 18.09.2016р. до 21 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та по 15.06.2019, тобто до моменту з`явлення до військової прокуратури Хмельницького гарнізону ( АДРЕСА_3 ) проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що проходячи військову службу у військові частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину у період часу з 18 вересня 2016 року по 15 червня 2019 року. Вину свою визнає, щиро розкаявся. Самовільно залишив військову частини, оскільки на його утриманні є маленькі діти, яких треба забезпечувати, а також хвора мати. Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що у 2016 році брав участь у проведенні антитерористичної операції. Посвідчення учасника бойових дій йому не видавалось.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст.407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду. Доказів щодо поважності самовільного залишення військової частини обвинуваченим суду не надано.
Судом відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 66 КК України, встановлено обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною - перебування ОСОБА_3 у складі збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття активне сприяння розкриттю злочину, перебування ОСОБА_3 у складі збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який в силу вимог ст.89 КК України вважається не судимим, на обліку в наркологічному та психіатрічному диспансері відповідно до довідки з КНП ЛОР "ЛОКЛ" від 29.07.2019р. не перебуває. Суд також враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей відповідно до посвідчення НОМЕР_2 , виданого 22 квітня 2019 року управлінням соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської Ради.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.
Враховуючи, що судом встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, виконання завдань за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції, відсутність обтяжуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також приймаючи до уваги обставини у справі, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах нижньої межі санкції частини четвертої статті 407 КК України у виді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КПК України.
Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, ст.63,65, 66, 69-1, 75, 76 КК України, - суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за даним вироком покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1