Справа № 216/4899/19
провадження 1-в/216/84/19
УХВАЛА
іменем України

01 листопада 2019 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну вищу освіту, офіційно непрацевлаштований, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, засуджений вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, до покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів за вчинення злочинів, передбачених пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "а" частини четвертої статті 228.1, частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

12 серпня 2019 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вище вказаного вироку суду Російської Федерації від 10.04.2018 у відповідність із кримінальним законодавством України.

Клопотання мотивовано тим, що 09 листопада 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 3498/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 19.09.2018 за № 06- 123566/18. ОСОБА_3 засуджено вироком Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, до покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі (копії вироку та апеляційної ухвали додаються) за вчинення злочинів, передбачених пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно- телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою, у великому розмірі - 4 епізоди), пунктом "а" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою), частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою осіб, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 7 УФСВП Росії по Бєлгородській області»; кінець відбуття строку покарання - 18.08.2027.

З метою забезпечення належного виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України судом Російської Федерації, просили визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнано винним вироком суду вироком Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018. Також визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 на підставі вироку суду вироком Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018. Визначити початок строку відбування покарання.

В судове засідання заявник - представник Міністерства юстиції України, не з`явився, розгляд клопотання просив проводити без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання клопотання Міністерства юстиції України, просив розгляд справи проводити у його відсутність та кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ч.3 ст. 307 та ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 307 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі та за ст. 307 ч.3 11,6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на 11 років 6 місяців.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання клопотання Міністерства юстиції України, просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідно до положень ч.1 ст. 610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.

Суд дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_3 засудженого вироком суду Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_3 є громадянином України та відповідно до копії паспорту, виданого Центрально-Міським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 12.11.2012, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .

Згідно із заяви ОСОБА_3 він має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, зазначає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннямист.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_3 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.

ОСОБА_3 засуджено за пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно- телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою, у великому розмірі - 4 епізоди), пунктом "а" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою), частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою осіб, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації. Санкція ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого, і зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

Відповідно до діючого законодавства України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, кваліфікуються за ч.3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Ст.15 ч.1-2 КК України передбачають що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Стаття 30 КК РФ відповідає ст. 15 КК України.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 307 КК України за ознаками незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів вчинений організованою групою, а також за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 307 КК України за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння безпосередньо спрямованого на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів організованою групою, який не доведено до кінця з причин які не залежали від її волі.

Частиною 3 ст. 68 КК України встановлено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому на підставі вищевикладеного та з урахуванням положень ч.4 ст.610 КПК України, слід визначити засудженому ОСОБА_3 згідно з вироком Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 307 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, та за ч.3 ст. 307 КК України у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку суду Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_3 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України,ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 р., ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст.7,70,305,309 КК України, ст.ст.369-372,376,602,603,606,609,610,614 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018 у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Вирок Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених передбачених пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "а" частини четвертої статті 228.1, частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у виді 11 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму - привести у відповідність до законодавства України.

Вважати ОСОБА_3 засудженим:

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України - до 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.3 ст. 307 КК України - до 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

- на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати засудженим до покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Октябрьського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 19 лютого 2016 року.

Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня проголошення.

Копії ухвали направити до Міністерства юстиції України та Департаменту кримінально-виконавчої служби Міністерства юстиції України як центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя: ОСОБА_1