В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000182 від 21.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гупалівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимий:

-27.12.2012 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 01.08.2014 року з Криворізької ВК Дніпропетровської області за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 25.07.2014 року за ст. 2 ЗУ «Про амністію»;

-20.10.2015 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт;

-26.10.2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 год. громадських робіт;

-18.12.2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 16.11.2018 року звільнений із Солонянської виправної колонії по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливх злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, та через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний злочин при наступних обставинах.

Орієнтовно в кінці березня 2019 року, близько 15 год., більш точної дати в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Чернеччина Магдалинівського району Дніпропетровської області, маючи корисливий умисел, дістався до місцевого кладовища, яке розташоване по вул. Центральній, де ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, демонструючи зневагу до місця поховання, підійшов до могили покійної ОСОБА_5 , прикладаючи фізичну силу, демонтував пам`ятник у вигляді металевого хреста з нержавіючої сталі, вартістю 1900 грн. Заволодівши викраденим, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викрадене майно присвоїв та розпорядився ним на власний розсуд в корисливих для себе цілях, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 1900 грн., згідно висновку експерта Дніпропетровського НДЕКЦ.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, показав суду, що в березні 2019 року в денний час доби на кладовищі зірвав металевий хрест, який залишив зберігати в кущах та забрав згодом з метою здати на брухт. Вказаний хрест розпиляв на частини та здав на брухт. В тому що сталося розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Покарання призначити просить на розсуд суду.
За думками прокурора та обвинуваченого проведення засідання можливе без участі потерпілого, не вважали його явку необхідною, тому суд, відповідно до ст. 325 КПК України розглядає справу за відсутності потерпілого.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

З`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нарузі над могилою, вчиненою з корисливих мотивів, ОСОБА_4 скоїв злочин передбачений ч. 3 ст. 297 КК України.Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, доведена в повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяєують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину.

Крім цього, при обранні обвинуваченому міри покарання, судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, які його характеризують.

Так, в матеріалах справи міститься побутова характеристика на обвинуваченого з якої вбачається, що за час проживання останній зарекомендував себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, схильний до крадіжок. На обліку у лікаря нарколога та психолога не перебуваю, вчинив тяжкий злочин.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до п.п.1-5постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року № 7(з наступними змінами), при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у скоєнні злочину, суди повинні суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого, його щире каяття, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції його від суспільства, тому необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в межах санкції частини та статті, за якими кваліфіковані його дії, а саме: у виді позбавлення волі.

Таке переконання суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 будучи раніше засудженим до покарання у виді позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 16.11.2018 року відповідних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену судимість в незначний проміжок часу вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Вказане, на думку суду свідчити про його стійку антисоціальну спрямованість, тому єдиним і достатнім для виправлення обвинуваченого є покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям такого, оскільки в іншому випадку не буде досягнуто мети призначення покарання.

Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Витрати в кримінальному провадженні складаються з документально підтвердженої вартості проведеної судово-товарознавчої експертизи в розмірі 628,04 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавленні волі.

Запобіжний захід до засудженого не обирати.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати з проведення експертизи в розмірі 628,04 грн.

Речові докази: частини надгробного хреста, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому як законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1