Номер провадження: 11-сс/813/1764/19
Номер справи місцевого суду: 496/4014/19 1-кс/496/2555/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.10.2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богунове Іванівського району Одеської області, українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000713 від 09.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, до 10.12.2019 року,
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він, 09.10.2019 року вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_10 на скоєння розбійного нападу на АЗС «Катран» (Tat Oil), розташованої на 451 км автошляху Київ-Одеса. З цією метою вони приготували медичну маску та пістолет «Ekol P29 Rev», попередньо розподіливши між собою ролі, а саме ОСОБА_10 буде скоювати розбійний напад, а ОСОБА_8 залишиться в автомобілі «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , слідкувати за обстановкою поблизу та оперативного від`їзду з місця події. Так 09.10.2019 року близько 04.23 год. діючи відповідно спільного плану ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 на вказаному автомобілі, під керуванням ОСОБА_10 , приїхали до АЗС «Катран» (Tat Oil), розташованої на 451 км. автошляху «Київ-Одеса» Біляївського району Одеської області, де ОСОБА_11 вийшов з автомобіля, а ОСОБА_8 пересів на сидіння водія та від`їхав на декілька метрів від місця скоєння злочину, чекаючи ОСОБА_10 , з метою оперативного від`їзду з місця події. Тим часом ОСОБА_10 з метою скоєння розбійного нападу підійшов до віконця будівлі на АЗС «Катран» (Tat Oil), у яке постукав та замовив у оператора касира ОСОБА_12 каву, у той час коли остання направилась до кофейного апарату, який розташований посередині приміщення, ОСОБА_10 вдягнув на обличчя заздалегідь підготовлену медичну маску, достав пістолет та просунув у віконце, чекаючи коли до нього підійде ОСОБА_12 з кавою. Дочекавшись коли вона підійшла, ОСОБА_10 погрожуючи пістолетом став вимагати гроші, які знаходились у касі, на що ОСОБА_12 відповіла йому, що в касі знаходиться гроші у сумі 50 грн., після чого ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 на автомобілі «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 з місця події зникли у невідомому напрямку.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Так, захисник в своїй апеляційній скарзі вказує, що в клопотанні слідчого та в ухвалі суду відсутні будь-які докази того, що кожен із учасників події безпосередньо виконував діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину розбою. Пред`явлення ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст. 187 КК України за ознакою вчинення «групою осіб» є необґрунтованим та невмотивованим оскільки підозрюваний не вчиняв будь-якого насильства або нападу. Крім того, підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового слідства та/або суду спростовується тим, що слідчий сам встановив та зазначив в клопотанні про обрання запобіжного заходу, що підозрюваний зареєстрований та проживає зі своєю матір`ю, сестрою та племінницею, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, що спростовує ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення. Також захисник зазначає, що слідчий суддя, визначаючи розмір застави, лише формально послався на виключність випадку внаслідок чого визначив розмір застави, який в три рази перевищує максимальний її розмір, при цьому жодним чином не обґрунтував своє рішення, та не взяв до уваги, що підозрюваний на час досудового слідства звільнився з попереднього місця роботи і не має доходів, які б дозволили йому внести суму застави.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши що підозрюваний вчинив тяжкий злочин за попередньою змовою; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протокол огляду місця події від 09.10.2019 року; протоколом огляду предмету від 11.10.2019 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 від 09.10.2019 року.; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 12.10.2019 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозриОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, їх специфіку, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суспільну небезпеку вчиненого, кваліфікуючі ознаки інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його зухвалість, особу підозрюваного, те, що він не судимий, на теперішній час суспільно-корисною працею не займається, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
В ході розгляду апеляційної скарги обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Також, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.
Слідчим суддею враховано, особа підозрюваного, його майновий та сімейний стан, обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та відповідно мотивував рішення про визначення застави у розмірі, що перевищує передбачений п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог закону та обґрунтовано визначив розмір застави.
Що стосується твердження захисника щодо його не погодження з кваліфікацією дій підозрюваного ОСОБА_8 за ознакою вчинення «групою осіб», апеляційний суд не погоджується з ним та звертає увагу на те, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.10.2019 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4