Номер провадження: 11-сс/813/1729/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000044 від 10.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000044 від 10.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_6 , а саме на:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження та розпорядження ним;

- земельну ділянку, кадастровий номер :50:004:0191, загальною площею 0,0388 га, заборонивши її відчуження та розпорядження нею;

- автомобіль марки «Lexus NX 200T», р.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , заборонивши його відчуження, розпорядження та користування ним.

Мотивуючи задоволення клопотання про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийняв до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна та прийшов до переконання, що клопотання є обґрунтованим.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді з підстав її невідповідності вимогам кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- слідчий суддя безпідставно, в порушення вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, розглянув клопотання слідчого без виклику та участі підозрюваного, не врахувавши при цьому того, що автомобіль був тимчасово вилучений у підозрюваного в ході проведення обшуку 07.08.2019 р. без ухвали слідчого судді, чим порушив принцип доступу до правосуддя;

- у клопотанні слідчим не наведені відомості, які б свідчили про те, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі автомобіля третім особам, натомість, запровадження судом лише заборони розпорядження автомобілем було б достатнім задля забезпечення можливої конфіскації майна у разі постановлення обвинувального вироку.

Посилаючись на викладені обставини, підозрюваний просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Окрім того, підозрюваний до апеляційної скарги додав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущеного із поважних причин у зв`язку із тим, що вперше апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу слідчого судді від 09.08.2019 р. була подана в передбачений законом п`ятиденний строк 14.08.2019 р., проте ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.09.2019 р. скарга була повернута апелянту у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, що свідчить про допущення судом апеляційної інстанції в даному випадку технічної помилки при обчисленні строку оскарження.

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце апеляційного розгляду; від прокурора ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд скарги за його відсутності у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, в якому останній також повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваний ОСОБА_6 помер, проте будь-яких підтверджуючих документів цьому факту прокурор не надав.

Враховуючи неявку зазначених осіб в судове засідання, апеляційний суд, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін провадження та фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Що стосується клопотання підозрюваного про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.
Частина 1 ст. 117 КПК України передбачає, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
При цьому, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Так, як вбачається із матеріалів провадження, вперше підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на оскаржувану ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 09.08.2019 р. засобами зв`язку 14.08.2019 р. (а.с. 52), тобто в передбачений законом п`ятиденний строк з моменту проголошення ухвали, проте ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.09.2019 р. (а.с. 56) зазначена скарга була повернута апелянту у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та не порушенням питання про його поновлення.

В подальшому, підозрюваний ОСОБА_6 09.10.2019 р. повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Одеського апеляційного суду на згаданій апеляційній скарзі.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, в даному випадку підозрюваний пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з підстав, що не залежали від його волі, тому такий строк підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. -1-4), слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно з метою забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, відповідно до змісту клопотання та витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000044 від 10.06.2019 року (а.с. 5), ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом виявлення правоохоронними органами того, що службова особа АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_6 вимагав та отримав неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на загальну суму 42 800 грн. за вчинення дій із використанням наданих йому повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, зокрема, за невиконання своїх службових обов`язків по стягненню з фізичної особи її заборгованості перед банком з метою списання цієї заборгованості.

08.08.2019 р. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 30-34).

При цьому, санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, з конфіскацію майна.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_6 задля забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання за обвинувальним вироком суду.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання слідчого за відсутності та без повідомлення підозрюваного, а також не врахував, що автомобіль був тимчасово вилучений у підозрюваного в ході проведення обшуку, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Що стосується доводів підозрюваного ОСОБА_6 про те, що арештований належний йому автомобіль марки «Lexus NX 200T», р.н. НОМЕР_1 , був у нього вилучений в ході проведення обшуку та, як наслідок, є тимчасово вилученим, апеляційний суд до уваги не приймає та вважає їх голослівними, оскільки матеріали провадження не містять протоколу обшуку та жодного зазначення про те, що така слідча дія взагалі проводилась.

Окрім того, як вбачається зі змісту клопотання (а.с. 4), слідчий просив розглянути клопотання про накладення арешту на майно без повідомлення власника майна підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, на що послався слідчий суддя в ухвалі як на підставу розгляду клопотання за відсутності та без виклику ОСОБА_6 (а.с. 47).
Аналізуючи всі вищевикладені обставини в своїй сукупності, колегія суддів вважає, що слідчий суддя цілком вірно та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_6 рухоме та нерухоме майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у випадку постановлення обвинувального вироку в зазначеному кримінальному провадженні.

Водночас, апеляційний суд не приймає до уваги посилання прокурора в клопотанні про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності на факт смерті підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки такі доводи є голослівними та жодними доказами підтверджені не були.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Задовольнити клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2019 р.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2019 р. про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000044 від 10.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4