Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 469/1565/18
Провадження 1-кп/480/192/19
ВИРОК
Іменем України

27 червня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000783, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Березанка Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 27.10.2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи в середині приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підбіг до останнього та наніс йому 2 удари кулаком правої руки в праву частину обличчя останнього, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосяної частини голови, яка за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Отже, враховуючи вищевикладене: 1) місце вчинення кримінального правопорушення приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) час вчинення кримінального правопорушення близько 22 години 30 хвилин (точного часу в ході досудового розслідування та судового слідства не встановлено) 27.10.2018 року; 3) спосіб вчинення кримінального правопорушення нанесення тілесних ушкоджень; 4) форма вини умисна; 5) мотиви кримінального правопорушення спричинення потерпілому тілесних ушкоджень; 6) наслідки вчинення кримінального правопорушення спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани волосяної частини голови, яка за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 27.10.2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин перебував в барі «У каміна» в смт.Березанка Березанського району Миколаївської області. В той час між його колишньою дівчиною та дочкою потерпілого ОСОБА_5 виникла бійка, яку потерпілий намагався розборонити. Обвинувачений, підійшовши до потерпілого, наніс останньому два удари кулаком в праву частину голови. Після чого, почав надавати допомогу своїй колишній дівчині.
У скоєному злочині обвинувачений ОСОБА_4 вважає себе винним та щиро кається. Шкодує про свій вчинок, оскільки вважає, що вказану ситуацію можливо було уникнути.
Жодної матеріальної допомоги потерпілому ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_4 не надавав, оскільки потерпілий не звертався до нього за вказаною допомогою.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у обвинувальному акті і дав такі покази. Так, восени 2018 року (точної дати не пам`ятає), близько 22 години 00 хвилин він перебував в барі «У каміна» в смт.Березанка Березанського району Миколаївської області, де між його дочкою та іншою дівчиною виникла бійка. Потерпілий почав розбороняти дочку з тією дівчиною. В цей час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_4 та двічі кулаком вдарив його в праву частину голови. Більш нічого додати до вказаного потерпілий не може. Жодних матеріальних претензій до обвинуваченого у нього не має.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, перевіривши істинність й добровільність визнавальних показів обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України повністю доведена.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Однак, вину у скоєному злочині визнав, щиро каявся.
Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.
Також, суд враховує вік, спосіб життя (не одружений, не працює) обвинуваченого ОСОБА_4 ; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

27.06.2019