ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1941/19 Справа № 182/5182/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000257 за апеляційними скаргами прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати на проведення судової експертизи механізму та обставин ДТП, оформленої висновком експерта від 21.07.2016 року № 5/10.1-644, у розмірі 703,68 грн.; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, проте судом першої інстанції не вирішено питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на проведення вказаної судової експертизи.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом було відхилено клопотання сторони захисту про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи.
Вказує на те, що при проведенні обох попередніх експертиз не ставилося питання про швидкість руху обох автомобілів перед початком гальмування, та взагалі в різних моментах розвитку ДТП, аж до моменту зіткнення, хоча стороною захисту в клопотанні про призначення експертизи ставилися ці питання.
Зазначає, що суд взяв до уваги пояснення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про те, що вони їхали зі швидкістю 60 км/год, однак потерпілі є заінтересованими особами.
Також, у дослідницькій частині висновку експерта № 5/10.4-569 5/10.1/570 від 14.11.2018 року, експерт вказує на те, що показання ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 щодо швидкості руху автомобіля ВАЗ-2107 - 60 км/год є неспроможним, що також було підтверджено судовим експертом в судовому засіданні 15.03.2019 року.
Таким чином, швидкість руху автомобілів у кримінальному провадженні взагалі не встановлена.
Крім того, в судовому засіданні 15.03.2019 року судовий експерт ОСОБА_14 заявив, що для повної відповіді на всі поставлені в ухвалі суду про призначення експертизи запитання, він не мав достатньо вихідних даних.
Вказує на те, що без призначення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи та встановлення швидкості автомобілів неможливо винести законний та обгрунтований вирок.
Зазначає, що суд незаконно розглянув цивільні позови потерпілих, оскільки ними не був сплачений судовий збір.
В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 просять вирок суду змінити в частині стягнення спричиненої матеріальної шкоди, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та задовольнити їх позовні вимоги повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що у суду першої інстанції не виникло жодного сумніву щодо факту спричинення їм обом шкоди та її розміру, не заперечував проти доведеності їх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених фактичних витрат, які підтверджені доказами (квитанціями, чеками та іншими письмовими доказами на суму 57 000 грн. кожним), але суд не взяв їх до уваги, незважаючи на те, що представник ПрАТ Страхова Компанія Арсенал Страхування, який уклав договір із ОСОБА_10 . Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів частково визнав їх позовні вимоги. Обвинувачений ОСОБА_10 їх позовні вимоги не визнав, заподіяну шкоду не відшкодував навіть частково, як і ПрАТ Страхова Компанія Арсенал Страхування не сплатила страхове відшкодування.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що оскільки ними не зазначені конкретні суми, які полягають відшкодуванню з кожного з відповідачів, то в задоволенні вимог відшкодування шкоди в частині стягнення спричиненої матеріальної шкоди слід відмовити.
Вказують на те, що вони мали право вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди.
Зазначають, що у відповідачів є солідарний обов`язок виплатити їм страхове відшкодування і цей обов`язок виник внаслідок ДТП. Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачено у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, подані до суду до набрання чинності ЗУ Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 року № 2147-VIII, могли розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Тому суд, відмовивши їм у задоволенні позову в частині стягнення спричиненої матеріальної шкоди, а не залишивши їх без розгляду і не роз`яснивши їм право звернутися з відповідною позовною заявою в порядку цивільного судочинства, порушив вимоги ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, та на нього покладено певні обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України; також вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь: - ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.; - ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , 07.05.2016 року близько 14.00 години, керуючи технічно справним автомобілем Fiat-Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзній частині вулиці Гагаріна в с. Настасівка, Томаківського району Дніпропетровської області зі сторони м. Марганець в напрямку с. Мирове, Томаківського району Дніпропетровської області.
Під час руху в момент наближення до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , 07.05.2016 року, близько 14.10 години, ОСОБА_10 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, не достатньо урахував зміну дорожньої обстановки, тобто виявивши небезпеку для руху в вигляді аварійної ділянки дороги з вибоїнами, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив небезпечний об`їзд перешкоди з виїздом на зустрічну смугу руху внаслідок чого відбулось зустрічне зіткнення автомобіля Fiat-Ducato з автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку, чим грубо порушив вимоги п. 12.3. Правил дорожнього руху України, в якому вказано: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Не виконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_10 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та пасажир ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 180-Е від 08.07.2016, ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: «Згідно наданим медичним документам у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, а саме закриті переломи 2,3,4 ребер ліворуч, закритий пневмоторакс ліворуч. В даному випадку виявлені тілесні ушкодження розглядаються у сукупності і за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день)...» Згідно висновку судово-медичної експертизи № 181 -Е від 08.07.2016 ОСОБА_15 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: «При судово-медичному обстеженні, а також згідно наданим медичним документам, у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ліктьового відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рубець, який є наслідком загоювання колишньої (можливо забитої) рани. В даному випадку виявлені тілесні ушкодження розглядаються у сукупності і за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день)...»
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №5/10.1-644 від 21.07.2016:
«...У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 повинен був діяти згідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
- При заданих вихідних даних водій автомобіля «Fiat-Ducato» ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107» застосувавши своєчасне екстрене гальмування зупинивши автомобіль в межах займаної смуги руху перед перешкодою у виді вибоїн на проїзній частині дороги без виїзду на зустрічну смугу руху.
- У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Fiat-Ducato» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться і причиновому зв`язку з даною ДТП.»
До початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, яке обвинувачений та його захисник підтримали в судовому засіданні та просили розглянути на цій стадії судового провадження.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували щодо задоволення клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 07 травня 2016 року.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, на вказаний час, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Отже, станом на 05 серпня 2019 року сплинув строк у три роки та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_10 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_10 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Колегією суддів відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_10 роз`ясненнясуть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційної скарги, поданої захисником в його інтересах, в якій захисник ставить питання щодо невинуватості обвинуваченого, на що обвинувачений ОСОБА_10 надав свою згоду саме на першочерговий розгляд клопотання захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Враховуючи позицію сторони захисту, яка віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційною скаргою, колегія суддів не враховує заперечення прокурора, потерпілого та представника потерпілих, оскільки за положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Зазначені підстави як встановлено в ході апеляційного перегляду дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Враховуючи зазначене, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України від 30 липня 2019 року серії ІІА № 1372130 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має не знятої чи не погашеної судимості та в розшуку не перебуває, що свідчить про відсутність інших судимостей у обвинуваченого ОСОБА_10 , або вчинення ним нових злочинів.

Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Отже, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має розглянути питання щодо стягнення судових витрат та спричиненої матеріальної шкоди, не відповідатиме вимогам законності.

Також згідно із ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Тому, оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.

Що стосується цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , то відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати.
Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - залишити без розгляду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4