ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1135/19 Справа № 202/7942/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002315 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 04.04.2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно за наступних обставин.
05 листопада 2017 року приблизно о 17 годині 55 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи разом з потерпілим ОСОБА_10 біля буд. № 47А по пр. П. Калнишевського в м. Дніпро, побачив у останнього мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J2» (J200H) та у цей момент у обвинуваченого раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна, що належить потерпілому ОСОБА_10 .
Цього ж дня, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс останньому 2 удари кулаком руки у ліву щелепу потерпілому ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю, а обвинувачений ще наніс не менше 3 ударів ногами по тілу останнього. Після цього ОСОБА_6 заліз до кишені куртки потерпілого, звідки відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J2» (J200H) та мобільний телефон марки «Нокіа 6300», спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 3162,06 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині покарання та призначити йому більш м`яке покарання, а також зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він відбуває покарання також і за злочин, який вчинив в 2017 році, у зв`язку з чим вважає, що період, який він перебував під вартою, підлягає зарахуванню в призначене покарання із застосуванням коефіцієнта один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Вважає, що суд безпідставно врахував невизнання ним своєї вини, як обставину, що впливає на розмір покарання і залишив без уваги, що він вину визнає частково.
Крім того, посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції. Вважає, що суд порушив його право на захист, оскільки адвокату ОСОБА_9 він неодноразово заявляв відводи, проте суд залишив їх без задоволення. Також зазначає про порушення його права на перекладача на російську мову, про що він заявляв клопотання, однак суд їх проігнорував. Вказує про порушення вимог КПК України при його затриманні працівниками поліції, зокрема про те, що фактично його було затримано не 08 листопада, а 06 листопада 2017 року, однак це залишилось без належної уваги суду. На його думку, в справі відсутня третя частина документів, які були зазначені в його розписці, яку відібрав захисник ОСОБА_9 . Вказує, що орган досудового розслідування і суд не звернули увагу на невідповідність коробки та телефону, який був наданий на дослідження експерту.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений змінив вимоги апеляційної скарги і просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Змінену апеляційну скаргу обвинувачений та його захисник підтримали та з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилався на її безпідставність і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд, проаналізувавши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, дослідивши звукозапис судового розгляду, дійшов висновку, що вирок суду в даній частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.
Так, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні детально розповів про обставини, за яких ОСОБА_6 05 листопада 2017 року о 17 годині 50 хвилин біля будинку 47 по пр. П. Калнишевського наніс йому тілесні ушкодження та викрав у нього два мобільні телефони та втік. Під час пред`явлення особи для впізнання потерпілий вказав саме на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила стосовно нього злочин (т. 1 а.к.п. 114-122).
Зазначені показання потерпілий підтвердив під час слідчого експерименту, в ході якого показав механізм нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (т. 1 а.к.п. 164-169).
Застосування ОСОБА_6 насильства, окрім показань потерпілого та самого обвинуваченого, об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи №3891е від 21.11.2017 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день) та додатковим висновком судово-медичної експертизи №3892е від 21 листопада 2017 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, локалізація та характер яких не суперечить механізму, на які вказує ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту, тобто від механічної дії (удару) кулаком руки в область губ (т. 1 а.к.п. 161-163, 155-156).
Заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном саме ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями події злочину та вказали на ОСОБА_6 під час пред`явлення особи для впізнання як на особу, яка вчинила даний злочин (т. 1 а.к.п. 110-111, 123-131).
Також свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що працює у ломбарді та 05 листопада 2017 року близько 20 години до ломбарду прийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який приніс закласти мобільний телефон «Samsung Galaxy J2». Також пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово звертався до них з метою закласти різні речі. В ході пред`явлення особи для впізнання даний свідок вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка заклала телефон в ломбард (т. 1 а.к.п. 112-113).
Винуватість ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені судом: договором про надання фінансового кредиту під заставу від 05.11.2017 року відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_6 заклав до ломбарду мобільний телефон Samsung Galaxy J2; протоколом огляду від 07 листопада 2017 року з фото-таблицею до нього, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості за адресою пр. П. Калнишевського 47а у м. Дніпро; протоколом огляду предмету від 07.11.2017 року з фото-таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон Samsung Galaxy J2; висновком судово-товарознавчої експертизи № 3621 від 09 листопада 2017 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону "Samsung Galaxy J2" у корпусі золотистого кольору, придбаного 01.06.2016 року залежно від строку експлуатації складає 2364,39 гривень. Ринкова вартість чохла бамперу для мобільного телефону Samsung Galaxy J2, придбаного 22.06.2017 року, залежно від строку експлуатації складає 146,67 гривень. Ринкова вартість з урахуванням зносу картки пам`яті об`ємом на 8 Ггб ТМ "Кінгстон" придбана 01.06.2016 року залежно від строку експлуатації складає 100 гривень. Ринкова вартість з урахуванням зносу мобільного телефону марки "Nokia 6300" у металевому корпусі чорного кольору, придбаного у липні 2017 року, залежно від строку експлуатації складає 500 гривень.
А також іншими доказами у кримінальному провадженні.
Щодо доводів обвинуваченого про недостовірність показань свідка ОСОБА_12 в частині того, хто саме викликав швидку допомогу та поліцію, а також що вона бачила як швидка забрала потерпілого, апеляційний суд перевірив такі доводи і зазначає, що на додаткові запитання суду та сторони захисту свідок ОСОБА_12 повідомила, що не знає хто викликав поліцію та швидку, припускаючи, що це могли зробити сусіди або хтось з магазинів, які розташовані неподалік від місця злочину. Також, вона пояснила, що не бачила як потерпілого забирала швидка, оскільки займалась дитиною, що випливає з технічної фіксації судового засідання від 03.04.2018 р.
Крім того, показання свідка в цій частині не мають суттєвого значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню, доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильного вирішення кримінального провадження по суті.
Твердження обвинуваченого про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, про що свідчить невідповідність номера imei, який вказаний на копії коробки з-під телефону та номера imei телефона, який наданий на дослідження експерту, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ці обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції і така невідповідність була усунута.
Так, під час додаткового допиту потерпілого останній пояснив, що у нього два ідентичні мобільні телефони марки "Samsung Galaxy J2" і він помилково надав слідчому коробку не від того телефону, який викрав ОСОБА_6 .
В ході судового розгляду суд першої інстанції за участі сторін кримінального провадження дослідив речовий доказ мобільний телефон "Samsung Galaxy J2" та коробку від нього і встановив відповідність номерів imei телефону, який був викрадений у потерпілого та який в подальшому був виданий органу досудового розслідування, оглянутий та за фотознімками якого проведена експертиза. Отже, такі доводи сторони захисту є необґрунтованими, вони не спростовують належність телефону потерпілому, його вартість та не спростовують доведеність вини обвинуваченого.
Таким чином, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на доказах, ретельно досліджених в ході судового розгляду в суді першої інстанції і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то суд апеляційної інстанції вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.
Твердження обвинуваченого, що його фактично було затримано працівниками поліції 06 листопада 2017 року були предметом дослідження в суді першої інстанції і не знайшли свого підтвердження. Так, згідно копії журналу запрошених та доставлених до Індустріального ВП осіб ОСОБА_6 було запрошено до приміщення Індустріального ВП 07 листопада 2017 року о 14-31 год., але менш ніж через 3 години о 17-00 год. він залишив приміщення відділення поліції, про що поставив свій підпис і зазначив, що не має жодних претензій.
В подальшому, 08 листопада 2017 року ОСОБА_6 був знову запрошений до Індустріального ВП і знаходився там в період часу з 10-06 год. до 11-24 год. та з 17-20 год. до 17-56 год. Тобто ОСОБА_6 залишав відділення поліції, про що ставив свій підпис в журналі.
В той же день ОСОБА_6 було запрошено до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для обрання запобіжного заходу і під час розгляду клопотання від ОСОБА_6 не надходило жодних клопотань, скарг чи зауважень до слідчого судді з приводу будь-яких незаконних дій з боку співробітників Індустріального ВП, про час його фактичного затримання або його незаконне затримання, про що свідчить ухвала слідчого судді від 08.11.2017 року.
Доводи обвинуваченого, що він 07 листопада 2017 року перебував в приміщенні Індустріального ВП раніше ніж час, зазначений в журналі обліку і в підтвердження цього посилається на час проведення слідчої за участі свідка ОСОБА_12 , яка проведена в період часу з 13-17 год. до 14.35 год., апеляційний суд розцінює як надумані, оскільки впізнання особи за участі даного свідка відбувалось за фотознімками, тому така слідча дія не може бути доказом перебування ОСОБА_6 у відділенні поліції в цей період часу.
Зазначені вище обставини спростовують твердження ОСОБА_6 про його незаконне затримання 06 листопада 2017 року.
Не підтверджуються матеріалами кримінального провадження і доводи засудженого про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів ведення досудового розслідування.
Як визначив Європейський суд з прав людини, зокрема у справі Вергельський проти України (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі Яременко проти України (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.
На відміну від подій, які були предметом розгляду ЄСПЛ у зазначених справах, в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які б свідчили про небезпідставність таких заяв ОСОБА_6 .
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що 06 листопада 2017 року, коли, на його думку, він був затриманий, до нього була застосована неправомірна фізична сила зі сторони працівників поліції.
В той же час, як встановлено в суді першої інстанції і перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 07 та 08 листопада 2017 року вільно залишав приміщення Індустріального ВП і не звертався до медичних закладів за медичною допомогою, не пройшов медичний огляд на підтвердження застосування до нього фізичного насильства зі сторони працівників поліції, хоча мав таку можливість, оскільки не був затриманий. Також не звертався з відповідною заявою до органів прокуратури або поліції про вчинене відносно нього кримінального правопорушення, а навпаки під час проведення з ним слідчих та процесуальних дій жодних скарг та зауважень не висловлював.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 не звертався до слідчого судді під розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу зі скаргами про застосування стосовно нього фізичного насильства. Також не було і об`єктивних даних (зовнішній вигляд, стан особи, інші обставини), що давали б підстави вважати, що такі факти мали місце і потребують вжиття заходів відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 206 КПК України.
В період, на який вказує обвинувачений, з ним не проводились слідчі дії, результати яких мали б істотне значення для доведення його вини, а його показання, які надавав слідчому в ході досудового розслідування, в силу ч. 4 ст. 95 КПК України, не можуть бути покладені в основу вироку.
Посилання ОСОБА_6 на показання свідка ОСОБА_14 , як на доказ застосування до нього недозволених методів розслідування, є необґрунтованими, а показання свідка розтлумачені не об`єктивно.
Так, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що на наступний день чи через день (06 чи 07 листопада 2017 року) він та ОСОБА_6 по даному факту були запрошені до Індустріального ВП та разом зі співробітниками поліції їхали в автомобілі. Під час подорожі до Індустріального ВП свідок ОСОБА_14 знаходився на передньому сидінні автомобіля, а ОСОБА_6 сидів на задньому сидінні автомобіля і не бачив проявів незаконного впливу з боку співробітників Індустріального ВП, на ОСОБА_6 . При цьому свідок пояснював, що ОСОБА_6 постійно сварився з працівниками поліції.
Під час судового розгляду на запитання суду ОСОБА_6 також пояснив, що, зокрема під час слідчого експерименту за його участі, в ході якого він визнавав вину в повному обсязі та розповів про обставини вчиненого ним злочину, до нього ніхто не застосовував фізичне чи психологічне насильство і він добровільно підписав протокол даної слідчої дії, що підтверджується звукозаписом судового засіданні від 09.01.2018 року.
Протягом всього досудового розслідування ОСОБА_6 не звертався зі скаргами про застосування до нього фізичного впливу, не подавав заяви про вчинення злочину, не звертався за медичною допомогою і тільки на стадії судового розгляду, після проведення ряду судових засідань надав пояснення щодо застосування працівниками поліції фізичного насильства.
Отже, такі пояснення обвинуваченого є безпідставними і розцінюються як спосіб захисту від пред`явленого обвинуваченого та намагання затягнути судове провадження, що, крім іншого, підтверджується його поведінкою протягом судового розгляду в суді першої інстанції.
Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення його права на захист, а саме що суд не залучив до участі у справі перекладача з української мови на російську, оскільки він не володіє мовою судочинства, апеляційний суд розцінює як безпідставні.
Аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України та Закону України Про засади державної мовної політики показує: забезпечення участі перекладача здійснюється в залежності від стадії кримінального провадження слідчим, прокурором або судом за умови використання заінтересованою особою наданого їй права на ініціювання залучення перекладача (в даному випадку засудженим або його захисником) та наявності для цього передбачених законом підстав.
Під час досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинуваченому неодноразово роз`яснювались його права, проводились слідчі та процесуальні дії, вручались процесуальні документи на українській мові і жодних зауважень з цього приводу він не висловлював. В суді першої інстанції суду пояснював, що розуміє зміст обвинувачення та відповідав на запитання головуючого судді, прокурора, поставлені українською мовою, що підтверджується технічною фіксацію судового розгляду і тільки 03 квітня 2018 року на стадії судового розгляду вперше повідомив, що не розуміє української мови та звернувся з клопотанням про призначення перекладача.
Крім того, в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 народився на території України, є громадянином України, постійно проживав на її території та отримував освіту за предметами «Українська мова» і «Українська література» у КЗО «Спеціалізована школа №134 гуманістичного навчання та виховання» ДМР з 01.09.1995 року по 08.08.2000 року, що підтверджується наданою прокурором довідками (т. 2 а.к.п. 67-69).
Таким чином, доводи обвинуваченого про порушення його права на захист у зв`язку з незалученням перекладача, не знайшли свого підтвердження та не можуть бути розцінені як підстава для скасування вироку. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2018 року у справі № 328/3292/16-к.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист, що виразилось в незадоволенні судом його клопотань про відвід захисника, апеляційний суд доходить висновку про їх неприйнятність з огляду на наступне.
Зі змісту його клопотань випливає, що обвинувачений має на увазі не відвід захисника в розумінні ст. 78 КПК України, а відмову від захисника або його заміну. При цьому ОСОБА_6 відмовлявся від захисника ОСОБА_9 і зазначав, що не може здійснювати свій захист самостійно.
Апеляційний суд зауважує, що право на захист не є абсолютним і може бути обмежене у випадках та спосіб, передбачений законом. Так, захисник ОСОБА_9 був залучений до участі у справі за призначення у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 виявив бажання мати захисника, але через брак коштів не міг його залучити на договірній основі.
При цьому, суд має вирішити питання про заміну захисника за призначенням незалежно від клопотання сторін у випадку, якщо його правову допомогу захисника не можна вважати належною та ефективною. В той же час, в даному кримінальному провадженні захисник ОСОБА_9 зайняв активну захисну позицію, приймав активну участь в допиті обвинуваченого, потерпілого, свідків, при дослідженні матеріалів кримінального провадження, подавав клопотання про визнання доказів недопустимими, про зміну запобіжного заходу та застосовував інші засоби захисту, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про неефективний захист обвинуваченого ОСОБА_6 . При цьому сам обвинувачений не зміг пояснити чому саме він хоче відмовитись або замінити захисника ОСОБА_9 .
Доводи обвинуваченого про відсутність в матеріалах кримінального провадження третьої частини документів є безпідставними, оскільки яких саме документів не вистачає ОСОБА_6 не зазначає, а під час відкриття та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження при завершенні досудового розслідування зауважень з цього приводу не робив та клопотань не заявляв. При цьому судом першої інстанції йому роз`яснено, що прокурор долучає до справи ті письмові докази, які він вважає необхідними і на які буде посилатись при доведенні вини обвинуваченого.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів, які обвинувачений оцінює і тлумачить вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.
Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та доведеності вини у його вчиненні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за злочин проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку, що свідчить про його стійку протиправну поведінку і не бажання стати на шлях виправлення, обвинувачений не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, враховуючи все викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбування.
Також судом правильно призначено ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України, оскільки злочин за оскарженим вироком ним вчинений в період іспитового строку, призначеного вироком Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 04.04.2017 року.
При обранні виду і розміру покарання судом першої інстанції не врахована позиція обвинуваченого щодо визнання або невизнання ним своєї вини, що прямо випливає із вироку суду, тому такі доводи обвинуваченого є нікчемними.
Не ґрунтуються на положеннях закону (ст. ст. 5, 71, 72 КК України) і не можуть бути задоволені вимоги обвинуваченого про зарахування йому в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в рамках даного провадження за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015.
З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення й особі обвинуваченого та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання і вважає, що саме таке покарання є спірозмірним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4