Дата документу 01.08.2019 Справа № 554/6722/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_2 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 29.08.2017 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 190 КК України про арешт майна -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
В обґрунтування клопотання вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2009 Державною іпотечною установою придбано у ТОВ «МЖК Житлобуд» нерухоме майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 .

Актом від 27.04.2010 вказане житлове приміщення Державною іпотечною установою безоплатно передано в управління Службі безпеки України.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від

04.12.2009№880 квартиру АДРЕСА_2 закріплено за Службою безпеки України в особі 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) ЦСО «А» СБУ, як службову.

Рішенням житлово-побутової комісії 5 Управління від 12.01.2010 вирішено надати службову квартиру АДРЕСА_2 полковнику СБУ ОСОБА_3 із складом сім`ї 5 осіб.

Крім того, 20.05.2014 полковником ОСОБА_3 , достовірно знаючи про п. 5.15 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ від 06.11.2007 №792 (далі - Інструкція), від імені начальника 5 Управління ЦСО «А» СБ України підготовлено, підписано та направлено лист-звернення до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про виключення вказаної квартири з числа службових.

Відповідно до п. 5.15 Інструкції рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.

Таке рішення компетентним органом та службовими особами Служби безпеки України щодо квартири АДРЕСА_2 ніколи не приймалося.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.01.2010 №4 «Про надання житлової площі громадянам за рахунок придбаних квартир Державною іпотечною установою в м. Кременчуці» зазначена квартира у статусі службової надана ОСОБА_3 .

У той же час, 22.08.2014 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради прийнято рішення №463, правовими наслідками якого слугувало виключення з числа службових, закріпленої за Службою безпеки України в особі 5 управління, квартири АДРЕСА_2 .

Цим же рішенням, визначено видати ордер на зазначене житлове приміщення ОСОБА_4 .

На підставі наведеного рішення Кременчуцькою міської радою видано ордер №18 серія «Д» від 15.09.2014 гр. ОСОБА_3 (складом сім`ї З особи), яким у подальшому отримано свідоцтво про право власності на житло серія НОМЕР_1 від 10.03.2015.

За таких обставин квартира АДРЕСА_2 безпідставно та незаконно вибула зі сфери управління відомчого житлового фонду Служби безпеки України, чим порушено законні інтереси держави.

Крім того, відповідно до інформації з витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Сдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, встановлено, що 11.03.2015 власником квартири АДРЕСА_2 площею 66,5 кв. м., є ОСОБА_3 , який у подальшому 23.01.2017 на підставі договору дарування передав вказану квартиру громадянину ОСОБА_5 .

У подальшому 23.10.2017 відповідно до права власності, були внесені відомості власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , який того ж дня на підставі договору купівлі-продажу здійснив відчуження вказаної квартири ОСОБА_6 , яка до цього часу являється власником вказаної квартири.

В результаті чого, станом на теперішній час, володільцем нерухомого майна - нерухомого майна площею 66,5 кв. м. за адресою: квартири АДРЕСА_2 являється громадянка ОСОБА_6 , яка отримала вказане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від ОСОБА_3 , який в свою чергу набув вказану квартиру кримінально протиправним шляхом, тобто поза встановленим законодавством порядком, внаслідок чого вказана квартира вибула із володіння Служби безпеки України шляхом вибуття вказаної квартири із числа службових за активних дій ОСОБА_3 та зміни власників вказаного майна, в результаті чого вчинено перешкоди щодо ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів держави в особі Управління служби безпеки України, але й шляхом передачі право володіння ОСОБА_6 , зняття з себе - ОСОБА_3 відповідальності за можливі пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі чи відчуження майна у майбутньому.

Відтак, саме нерухоме майно площею 66,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_6 , в розумінні ст. 98 КПК України є об`єктом кримінально протиправних дій, а отже являється речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку із викладеним, 29.07.2019 року слідчим винесено постанову про визнання нерухоме майно площею 66,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 речовим доказом.

Відтак, у кримінальному провадженні існує обґрунтована необхідність у запобіганню можливості пошкодження, перетворення та відчуження нерухомого майна площею 66,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що може бути реалізовано тільки шляхом накладення арешту на це майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.
Клопотання про накладення арешту розглянуто за відсутності володільця майна.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На підставі викладено слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_2 задовольнити
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, - квартира площею 66,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка являлась службовим житлом та перебувала в Управлінні Служби безпеки України для забезпечення житлом військовослужбовців Управління, з метою збереження речових доказів нерухомого майна та позбавлення права власників - ОСОБА_6 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1