Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1394/19
Провадження № 1-кс/935/1588/19
У Х В А Л А
Іменем України
10 грудня 2019 року м.Коростишів
Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про не вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000447,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із заявою в якій просить зобов`язати слідчого допитати ОСОБА_2 , та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; зобов`язати слідчого взяти у заявника речові докази (фотознімки, порвану кофту); провести внутрішнє розслідування та прийняти всі можливі заходи та міри, передати справу до вище кваліфікованих органів охорони та захисту прав порядку людини; притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 згідно ч.1 ст. 384; провести слідчий експеримент.
Дослідивши скаргу слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.
Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачений статтями 303-308 КПК України.
При цьому, частиною 1 статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а саме:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу;
9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;
10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом;
11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.
Відповідно до роз`яснень, наданих в узагальненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, вимогами статті 303 КПК України не передбачено оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування». Враховуючи вимоги ст.304 КПК України, в разі надходження на розгляд таких заяв слідчим суддям необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Крім цього, бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових) дій, може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого.
Згідно з ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.
Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Аналіз вищевикладених положень КПК дає підстави для висновку, що право на оскарження слідчому судді рішень, дій чи бездіяльності, особа отримує лише тоді, коли слідчий або прокурор прийняли певні рішення, вчинили конкретні дії або допустили конкретну бездіяльність, оскарження яких передбачено положеннями ч.1 ст.303 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Із поданої заяви та доданих додатків вбачається, що СВ Коростишівським ВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000447 за ч.1 ст.125 КК України.
ОСОБА_2 в своїй заяви зазначає, що звертався що слідчих щодо допиту свідків, однак не надає копій відповідних клопотань та результати їх розгляду.
Слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити, що вчинення певних слідчий дій в силу положень Глав 20-21 КПК України є процесуальною дією та не відноситься до слідчих (розшукових дій), негласних слідчих (розшукових) дій.
При цьому за змістом п.7 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, а не рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про прийняття процесуального рішення (вчинення процесуальної дії).
Водночас слід також вказати, що в разі звернення ОСОБА_2 з клопотанням до слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій, сам факт нерозгляду цього клопотання в порядку ст. 220 КПК України, може бути предметом окремого самостійного оскарження, а саме, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним кодексом строк (недотримання вимог ст.220 КПК України), але зі змісту вимог заяви ОСОБА_2 слідує, що ним питання про зобов`язання слідчого розглянути його клопотання (в разі зі зверненням з таким) у строки та в порядку, передбаченому ст.220 КПК України, не заявлено.
Подання скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягають оскарженню, згідно з ч.4 ст.304 КПК України, є підставою для відмови слідчим суддею у відкритті провадження за нею.
Таким чином, враховуючи що ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із заявою, яка не підлягає оскарженню в порядку ст.303 КПК України, дійшовши до висновку про відмову у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.304 КПК України.
Згідно з ч.5 ст.304 КПК України, копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Водночас, вважаю за необхідне роз`яснити, що дана ухвала не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді або в іншому судовому порядку і не перешкоджає захисту прав особи, яка подала скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.303, 304, 309, 369-372 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
У відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про не вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000447 - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.
Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1