КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
захисника ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки "Mercedes-benz" модель "E220 CDI", номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування майном.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов до висновку, що на автомобіль необхідно накласти арешт, оскільки він визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та може бути використаний з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у даному кримінальному провадженню.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді суду першої інстанції представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати частково ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року та ухвалити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль без заборони користування ним.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_6 безпідставно позбавили права на користування майном, оскільки використання автомобіля для потреб сім`ї під час досудового розслідування жодним чином не вплине на його збереження.
Вважає, що суд щодо заборони користування майном ухвалу не мотивував.
Також, захисник усно в судовому засіданні змінив прохальну частину апеляційної скарги та просив постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль, оскільки його не визнано речовим доказом, крім того воно не може бути конфісковано, оскільки ОСОБА_6 було змінено підозру з ч.3 ст.368 КК України на ч.1 ст.368 КК України, санкція якої не передбачає конфіскації майна.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, слідчими слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києвіздійснюється досудове розслідування, а Військовою прокуратурою Центрального регіону України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000076 від 26.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 з 27.09.2018 року по даний час займає посаду начальника Житомирської філії концерну «Військторгсервіс» (далі - Філія).
Згідно п. 1 статуту концерну «Військторгсервіс», затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.06.2005 року №358 зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони від 15.11.2018 року №574 (далі - Статут), концерн «Військторгсервіс» (далі - Концерн), є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. Концерн належить до сфери управління Міністерством оборони України та здійснює свою діяльність на основі та відповідно до законодавства України та Статуту.

Відповідно п. 2.3. Статуту, концерн здійснює види діяльності, які не суперечать меті та предмету діяльності Концерн, передбачені Статутом і не заборонені законодавством України, в тому числі надання у найм (оренду) державного нерухомого майна.
У відповідності до п. 4.2 Статуту, майно Концерну є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, Концерн володіє користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить законодавству.
Відповідно до положення про Житомирську філію Концерну «Військторгсервіс» (далі-Положення), остання є відокремленим структурним підрозділом Концерну «Військторгсервіс» (далі-Концерн) створеним відповідно до наказу генерального директора Концерну. Філія розташовується за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 22.
В ході досудового розслідування встановлено, що 24.01.2019 року близько 10 год. 00 хв. директор ТОВ «А.С.В. - ЛТД8» ОСОБА_9 з метою з`ясування можливості, порядку та умов взяття в оренду приміщень, які перебувають на балансі Філії, прибув до приміщення Філії за адресою: м. Житомир, просп. Миру, 22.
В ході спілкування начальник Філії ОСОБА_6 перебуваючи у вказаному приміщені, дізнавшись про зацікавленість ОСОБА_9 в оренді приміщень для ведення господарської діяльності вказав, що на даний час на балансі Філії є декілька об`єктів, які можуть бути передані в оренду, вказавши при цьому, що суму офіційної орендної плати та розмір інших платежів він вкаже пізніше.
31.01.2019 року близько 14 годині 00 хвилин ОСОБА_9 з метою обговорення порядку та вартості взяття в оренду приміщень, попередньо домовившись з ОСОБА_6 про зустріч, прибув до приміщення Філії за адресою: м. Житомир, просп. Миру, 22.
В ході вказаної зустрічі ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , що офіційна вартість оренди приміщень, які перебувають на балансі Філії, становить 25 гривень за один метр квадратний. При цьому ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вказав ОСОБА_9 , що окрім зазначеної офіційної орендної плати, останній повинен передати йому, ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, розмір якої розраховується в залежності від орендованої площі приміщень.
02.02.2019 року близько 10 годині 20 хвилин ОСОБА_9 попередньо домовившись з ОСОБА_6 про зустріч прибув до приміщення Філії за адресою: м. Житомир, просп. Миру, 22. Після чого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 здійснили обхід та візуальний огляд першого та другого поверхів приміщення за вказаною адресою, які перебувають на балансі Філії, та можуть бути передані в оренду. Після чого, в ході розмови ОСОБА_6 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди, вказав ОСОБА_9 , що умовою передачі в оренду вказаних приміщень першого та другого поверхів та підписання відповідного договору, є надання йому, ОСОБА_6 неправомірної вигоди в розмірі 20000 грн., зазначивши при цьому, що у випадку відмови відповідний договір ним підписано не буде.
У подальшому, 07.02.2019 року близько 18:00 години ОСОБА_6 доводячи свій злочинний намір до кінця, попередньо домовившись по телефону, зустрівся з ОСОБА_9 у приміщення Філії за адресою:АДРЕСА_1 , де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 20000 грн., за передачу останньому в оренду приміщень першого та другого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та підписання відповідного договору.
07.02.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «Mercedes-benz» модель «E220 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14.02.2019 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки "Mercedes-benz" модель "E220 CDI", номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування майном.
14.02.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора про арешт майна було задоволено, а арешт накладено з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
При цьому, посилання слідчого судді на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є доказом злочину не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону, оскільки автомобіль у встановленому порядку не визнанийорганом досудового розслідування речовими доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання йогоречовим доказом, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В матеріалах судового провадження дійсно є постанова про визнання майна речовим доказом від 08.02.2019 року, однак автомобіль марки "Mercedes-benz" модель "E220 CDI", номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , в переліку речових доказів не зазначений.
Також, з огляду на зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 , згідно якої йому оголошено підозру за ч. 1 ст. 368 КК України, мета у вигляді конфіскації майна як виду покарання втратила значимість.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно.

На підставі викладених обставин, ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від14 лютого 2019 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з наступними змінами, в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки "Mercedes-benz" модель "E220 CDI", номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль марки "Mercedes-benz" модель "E220 CDI", номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код WDB НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування майном відмовити.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1916/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1