У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 січня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, у кримінальному провадженні № 0004305 від 18.11.2019 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 18 січня 2020 року.
Визначено підозрюваному заставу у розмірі 249730,00 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять гривень 00 копійок)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не врахована наявність у підозрюваного постійного місця проживання, а саме те, що ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 , в квартирі, яка належить йому на праві приватної власності. Також не враховано наявність у підозрюваного постійного місця роботи та те, що на його утриманні перебуває неповнолітній онук, який постійно проживає з підозрюваним та потребує догляду.

Зазначає, що відсутні прямі докази вини підозрюваного, а наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається слідчий, нічим не обґрунтована та не підтверджена.

Стверджує, що запобігти ризику впливу на потерпілу та свідків можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірно великим для підозрюваного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
В апеляційній скарзіпрокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилаючись на наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та фактичні обставини кримінального правопорушення, та те що, потерпіла є онукою підозрюваного ОСОБА_6 , прокурор вважає, що слідчий суддя безпідставно скористався своїм правом та обрав заставу до підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 18.11.2019 року приблизно о 15:00 год., знаходячись за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив до малолітньої ОСОБА_8 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло останньої.

19 листопада 2019 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_6 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.152 КК України.

Слідчим до суду подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, експертів та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведеному ризику та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням підозрюваному застави у розмірі 249730,00 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять гривень 00 копійок).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке згідно ч.5 ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років,не має міцних соціальних зв`язків, схильний до вживання спиртних напоїв.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, офіційно працює, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик, ризик, встановлений слідчим суддею, у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Слідчий суддя також, належним чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив розмір застави. При цьому було враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, інші данні про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те що слідчим суддею безпідставно визначено розмір застави є такими, що не ґрунтуються на законі оскільки відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ч.4 ст. 183 КПК України є правом, а не обов`язком суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні у визначених цим законом випадках. За такого, доводи прокурора про неправильне застосування слідчим суддею норм кримінального процесуального закону є неспроможними. Крім того, слід зазначити, що апеляційна скарга прокурора не містить будь яких доводів на спростування рішення слідчого судді про визначення розміру застави, а лише містить посилання на те, що слідчий суддя безпідставно скористався своїм правом.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки, постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження. Натомість доводи та твердження захисника та прокурора, про які йдеться в поданих ними апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурораІнгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 січня 2020 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді