КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2018 року за № 0000228 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нові Сад, Республіка Сербія, серба, громадянин Сербії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сто сімдесят тисяч гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить оскаржуваний вирок суду змінити, призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімдесят п`ять тисяч гривень.
В обґрунтування вказаних вимог вказує на те, що судомпершої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, не в повній мірі враховано майновий стан та здоров`я обвинуваченого.
Зазначає, що через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 змушений постійно лікуватися та не може працювати водієм по найму.
Вважає призначене судом першої інстанції покарання суворим, оскільки визначена сума штрафу є занадто великою для родини ОСОБА_5 .

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 , 26 лютого 2018 року близько 12 години 10 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-TGX», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 (реєстрація Республіки Сербія), рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Харків» зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, на ділянці, яка є автомагістраллю та відноситься до адміністративної території міста Києва, в другій смузі при наявності чотирьох смуг попутного напрямку.
В цей час попереду, в другій смузі проїзної частини автодороги «Київ-Харків» по ходу руху зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, по причині вимушеної зупинки (несправність заднього лівого колеса) стояв автомобіль «ГАЗ-270524», д.н.з. НОМЕР_3 , біля задньої лівої бокової частини якого перебував його водій ОСОБА_10 .
Під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт підпункт «а», 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку Ніколаша Радована виявилися у тому, що він, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-TGX», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 (реєстрація Республіки Сербія), рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Харків», на ділянці, яка є автомагістраллю, в другій смузі при наявності чотирьох смуг попутного напрямку, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. При виникненні перешкоди для руху, чим для нього були нерухомий автомобіль «ГАЗ-270524», д.н.з. НОМЕР_3 , та його водій ОСОБА_10 , які перебували попереду у смузі руху вантажного автомобіля «MAN-TGX», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 (реєстрація Республіки Сербія), та яких він об`єктивно спроможній був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, внаслідок чого 26 лютого 2018 року приблизно о 12 годині 10 хвилин на 20-му кілометрі автодороги «Київ-Харків», поблизу електроопори № 40, що відноситься до адміністративної території міста Києва, здійснив зіткнення із нерухомим автомобілем «ГАЗ-270524», д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв по причині вимушеної зупинки в другій смузі проїзної частини автодороги «Київ-Харків» по ходу руху зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, та наїхав на водія ОСОБА_10 , який знаходився біля задньої лівої бокової частини даного транспортного засобу.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ГАЗ-270524», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_10 помер на місці пригоди.
Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про причини своєї неявки не повідомила, у зв`язку з чим, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілої.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтримали подану апеляційнускаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважає вирок суду законним, тому просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Доводи захисника про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює водієм на постійній основі у господарському товаристві «SAVICIC-SS DOO FUTOG», за місцем роботи характеризується позитивно як такий, що відповідально ставиться до роботи, педантний та сумлінний працівник, свої обов`язки виконує вчасно і відповідально, з колегами має дуже гарні відносини і співпрацю, за характером спокійний, за його участі жодних ДТП чи інших порушень ПДР України раніше не було, обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування збитків та як наслідок відсутність претензій з боку потерпілої, вибачення перед потерпілою, відсутність обставин, які обтяжують покарання та прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить сто сімдесят тисяч гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Окрім того, суд першої інстанції врахував обставину, наведену захисником в апеляційній скарзі, а саме, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який згідно виписаного епікризу №№ 8349, 21778, 23614, 24460 Національного військового медичного клінічного центру «ГВКГ» є незадовільним

Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_12 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 ККУкраїни, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів уважає, що вирок суду відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить сто сімдесят тисяч гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами є законним і обґрунтованим, а тому підстав для скасування вироку в частині призначення покарання та зменшення вказаного розміру штрафу, про що просить захисник в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
При цьому судом першої інстанції при призначення покарання ОСОБА_12 фактично враховані усі обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що обвинувачений через незадовільний стан здоров`я не може працювати водієм по найму самі по собі не можуть бути підставою для зміни призначеного судом першої інстанції покарання, оскільки обвинувачений може влаштуватися на іншу роботу, не пов`язану з керуванням транспортними засобами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, оскільки мета покарання у такому випадку не буде досягнута.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

____________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2