464/5322/17
1-в/465/131/19
УХВАЛА
судового засідання
26.09.2019 м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі :
Головуючого- судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2
прокурора- ОСОБА_3
адвоката- ОСОБА_4
представника заявника лікаря психіатра- ОСОБА_5
розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові заяву заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст.152 КК України,
Заступник головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи заяву посилається на те, що у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 27.07.2017 (з моменту госпіталізації) до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовуються примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом згідно Ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 02.02.2018р..
05.06.2017, близько 08:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у хворобливому стані, скоїв суспільно небезпечне діяння за ч. З ст. 15 - ч. 1 ст.152, КК України - незакінчений замах на зґвалтування, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства. Проходив амбулаторну судово-психіатричну експертизу (висновок судово-психіатричного експерта №348 від 06.07.17.). Експертна комісія прийшла до висновку, що: «в зв`язку із тим, що за час даного амбулаторного експертного дослідження виявлено клінічні ознаки порушення мислення, інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери, для уточнення діагнозу та визначення глибини виявлених психічних розладів, ОСОБА_7 потребує стаціонарного обстеження та проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи». Було призначено стаціонарну комплексну психолого-психіатричну експертизу (Висновок судово-психіатричного експерта №115 від 26.07.2017). Згідно висновку експертної комісії: «На даний час, ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими порушеннями, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій (05.06.17), ОСОБА_7 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими порушеннями, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Підсумовуючи вищенаведене, експерт-психолог дійшов такого висновку: ОСОБА_7 , на момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував. Не перебував він також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на свідомість та діяльність».
В результаті проведеного комплексного лікування - нейролептики (Аміназин, Кветирон, Кветіамін, Азапін), антиконвульсанти (Карбамазепін, ламотрин), загальнозміцнюче та симптоматичне лікування, вітамінотерапія, індивідуальна психотерапія; реабілітаційні заходи у межах відділення: перегляд телепередач, читання періодичної преси, прогулянки по внутрішньому дворику відділення, психічний стан хворого поступово покращився та стабілізувався: пацієнт став спокійним, впорядкованим у поведінці, жодного разу не вступав в конфліктні ситуації як з персоналом, так і з іншими пацієнтами. Настрій утримувався здебільшого благодухим, розладів сприйняття не виявляв, маячних ідей не висловлював. Сон та апетит були задовільними, скарг до свого самопочуття не висловлював. Режиму відділення не порушував, дотримувався рекомендацій та вказівок персоналу, призначеного курсу лікування. Радісно сприймав візити матері. Антисоціальних чи суспільно-небезпечних тенденцій за час перебування не виявляв, та на момент огляду не виявляє. Однак, незважаючи на те, що на даний час відбувається формування критики, ставлення пацієнта до власного захворювання є легковажним. Також легковажним є ставлення пацієнта до причин, які призвели до госпіталізації у лікарню, вважає, що «нікого я не насилував». Некритичний пацієнт і до того, що періодично вживав алкоголь, перебуваючи вдома. Не завжди самостійно може відслідкувати час прийому ліків, будучи поза лікарнею взагалі ніколи ніякого лікування не приймав. Також ще залишаються невирішеними соціальні питання пацієнта (відсутній паспорт громадянина України, не отримує жодних соціальних допомог), що є важливим фактором у вирішенні питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки не матиме коштів на існування. Вищезгадані аспекти повинні бути враховані та вирішені, оскільки без всього вищенаведеного ризик здійснення повторних злочинів є достатньо високим. Разом з вищенаведеним, та беручи до уваги невирішені соціальні питання пацієнта, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» 29.01.2019 ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, що прийшла до висновку: «на час огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді легкої розумової відсталості (олігофренія в ст. вираженої дебільності) з емоційно-вольовими порушеннями, період формування компенсації. У зв`язку з відсутністю відновленої критики до свого захворювання, скоєного злочину, невирішеними соціальними питаннями пацієнта, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Представник заявника в судовому засіданні- лікуючий лікар заяву підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву Комунального закладу підтримав.
Хворий у судовому засіданні проти стаціонарного лікування заперечив, вважає, що може лікуватися амбулаторно.
Прокурор в судовому засіданні з доводами заявника та його представників погодився, просила суд задовольнити заяву.
Заслухавши доводи заявників думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» згідно ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 02.02.2018. 29.01.2019 ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, що прийшла до висновку: «на час огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді легкої розумової відсталості (олігофренія в ст. вираженої дебільності) з емоційно-вольовими порушеннями, період формування компенсації. У зв`язку з відсутністю відновленої критики до свого захворювання, скоєного злочину, невирішеними соціальними питаннями пацієнта, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Суд враховує, думку хворого, щодо наявних підстав можливості продовження лікування амбулаторно, однак приймає до уваги обґрунтування представника заявника та лікуючого лікаря про необхідність лікування в стаціонарних умовах.
Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст.17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.
Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512 -514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, лікуючого лікаря, пояснення хворого, думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 390, 514 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В :
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 15; ч. 1 ст. 152 Кримінального кодексу України.
На ухвалу може бути подано апеляцію протягом 15 днів з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.
Суддя ОСОБА_8