Справа № 755/6262/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004629 від 30.03.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема в останнє 22.03.2019 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 30 березня 2017 року приблизно о 19 годині 40 хвилин, перебуваючи напроти будинку № 34 по вул. Будівельників у м. Києві, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_5 , яка йшла попереду нього в попутному напрямку та за допомогою гарнітури слухала музику на власному мобільному телефоні «DOOGEE X5», який знаходився в правій зовнішній кишені її пальто.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання мобільний телефон, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, підійшов зі спини до потерпілої ОСОБА_5 , та порівнявшись із нею, проник своєю рукою до правої зовнішньої кишені її пальто, звідки відкрито викрав мобільний телефон «DOOGEE X5», вартістю 1600 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої були кошти в сумі 69 грн 14 коп, в чохлі, що матеріальної цінності не представляють, таким чином відкрито заволодівши майном ОСОБА_5 , оскільки вона одразу помітила протиправні дії раніше невідомого ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , виконавши усі необхідні дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, почав тікати в бік станції метро «Дарниця» з відкрито викраденим майном.

Однак, ОСОБА_4 свій злочинний намір не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як дії останнього одразу були помічені ОСОБА_5 , яка висловила усну вимогу до раніше невідомого ОСОБА_4 повернути належний їй мобільний телефон.

Крім цього, протиправні дії ОСОБА_4 були помічені свідком ОСОБА_6 , який затримав останнього біля місця скоєння кримінального правопорушення.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Так, указав, що дійсно він 30 березня 2017 року приблизно о 19 годині 40 хвилин, перебуваючи напроти будинку № 34 по вул. Будівельників у м. Києві, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_5 , яка йшла попереду нього в попутному напрямку та за допомогою гарнітури слухала музику на власному мобільному телефоні, який знаходився в правій зовнішній кишені її пальто.

Він підійшов зі спини до потерпілої ОСОБА_5 , та порівнявшись із нею, проник своєю рукою до правої зовнішньої кишені її пальто, звідки відкрито викрав мобільний телефон.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившисьдопитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі№ 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то: протоколі ОМП від 01.04.2017 з ілюстрованою фото таблицею до нього, протоколом огляду місця події від 30.03.2017, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є такі, як-то:

? щире каяття, яке полягає у визнанні обвинуваченим у суді обставин регламентованих ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її часу, місця, способу учинення.
Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, тим самим висловив пряме бажання виправити наслідки вчиненого;

? стан здоров`я обвинуваченого (а.п. 80-145 том № 2), а саме відповідно до медичної довідки в.о. начальника Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 В. Кравець, наданої на запит суду, убачається, що обвинувачений має ряд тяжких захворювань.
При цьому, дану обставину суд відносить до пом`якшуючись у ракурсі положень ч. 2 ст. 66 КК України, яка указує, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, відсутність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі, із визначенням остаточного покарання, у порядку ч. 4 ст. 70 КК України, ураховуючи його засудження за вироком від 22.03.2019.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вирішуючи питання про зарахування обвинуваченим до строку відбування покарання терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
У цій ситуації, обвинувачений дане кримінальне правопорушення вчинив 30.03.2017 та був затриманий 30.03.2017, тобто до 20 червня 2017 року (включно), а тому під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу прямої дії.

Адже, у цій ситуації, Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
З огляду на, що обвинуваченому слід зарахувати період з 30.03.2017 до 28.05.2017 з розрахунку день за два відповідно доч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Також так як, у цій справі остаточне покарання судом призначено обвинуваченому у порядку ч. 4 ст. 70 КК України, яка визначає, що при призначенні покарання у порядку цієї частини зазначеної статті указаного Кодексу в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, тобто в редакції Закону № 838-VIII, як наслідок є доречним у силу позиціє ВП ВС у справі № 663/537/17 зарахувати обвинуваченому частково відбуте покарання за вироком від 22.03.2019 за період з 23.01.2019 до 23.04.2019 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також, слід відмітити, що у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.09.2018 у справі № 751/1955/17, ВС указує на те, що якщо особа, була тимчасово залишена (переведена) в слідчому ізоляторі на час розгляду в суді кримінального провадження, то з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватись відповідно до чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, за наявності для того підстав установлених в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17.
У цій справі, відповідно до ухвали цього місцевого суду від 04.09.2019 обвинувачений був з 27.09.2019 тимчасово переведений в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на час розгляду в суді даного кримінального провадження, та останній перебуває в умовах слідчого ізолятору до сьогодні, а тому зарахуванню відповідно до чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, підлягає період з 27.09.2019 до моменту постановлення вироку, тобто до 21.10.2019, так як злочини за цим вироком він учинив до 20.06.2017 (включно).
Період відбутий ним з 24.04.2019 до 26.09.2019, слід зарахувати, як дійсний, з розрахунку день за день, так як, у цей час, він відбував реальне покарання за вироком суду від 22.03.2019 у ВК.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2019 більш суворим призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 з моменту постановлення вироку, тобто з 21.10.2019, зарахувавши в ньоготермін його попереднього ув`язнення, у рамках цього провадження з 30.03.2017 до 28.05.2017згідно ч. 5 ст. 72 в редакції Закону № 838-VIII (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), термін частково відбутого покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2019, за період з 23.01.2019 до 23.04.2019 згідно ч. 5 ст. 72 в редакції Закону № 838-VIII (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) та у цьому проваджені час, протягом якого він був тимчасово залишений у слідчому ізоляторі для розгляду справи в суді за період з 27.09.2019 до 21.10.2019 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі). Період з 24.04.2019 до 26.09.2019 зарахувати, як дійсний термін відбутого в частині покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2019 (з розрахунку день за день).
Речові докази: телефон марки "Доджи" переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити у її володінні.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_7