У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.10.2019 року відносно ОСОБА_5 .
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_6
.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.10.2019 року відмовлено у задоволенні спільного подання начальника державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" ОСОБА_7 та спостережної комісії при Арбузинській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення.
Стверджує, що він дійсно допускав порушення режиму відбування покарання з 2009 року по 2013 рік, однак після посиленої виховної роботи змінив ставлення до режиму відбування покарання.
___________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/923/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія: оскарження ухвали про доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1
відмову у УДО

Наголошує на тому, що він позитивно сприймає заходи виховного впливу, робить для себе певні позитивні висновки, намагається довести, що перевиховується та позитивно сприймає всю виховну роботу. Зазначає, що виконує вимоги режиму утримання у колонії, це на його думку підтверджується заохоченнями.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про неузгодженість між собою даних про ставлення його до праці та оцінив його прагнення до роботи як небажання працювати.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , суд першої інстанції зазначив, що саме поведінка засудженого у період з березня 2018 року по серпень 2019 року свідчить про його сумлінне відношення до праці та належну поведінку. Нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання. Зазначено, що засуджений має позитивні зрушення, про що свідчать його заяви про участь у програмах диференційованого впливу, відсутність стягнень з 2013 року, дані про працевлаштування, однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2010 року до 14(чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання за частиною 5 статті 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 7 квітня 2009 року по 28 жовтня 2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 4 ст. 187 та п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, за вчинення яких відбуває покарання засуджений, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання, призначеного судом.

Відмовляючи у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що засуджений ОСОБА_5 має позитивні зрушення про що свідчать його заяви про участь у програмах диференційованого впливу, відсутність стягнень з 2013 року, дані про працевлаштування в жовтні 2017 року, про те, період протягом якого відбулися ці зрушення є занадто не тривалим.
Як видно із довідки про заохочення та стягнення (а.п. 3) ОСОБА_5 в період відбування покарання піддавався стягненням 7 разів з 2009 року по 2013 рік за: зберігання заборонених предметів, порушення режиму локалізації, а 11 заохочень були ним отримані з 2014 року по 2019 рік.
Дійсно, стягнення, які були застосовані до засудженого погашені в установленому законом порядку, однак, їх наявність свідчить про його неналежну поведінку за час відбування покарання у період з 2009 по 2013 роки.
Як вбачається з довідок про працевлаштування засудженого, доданих до клопотання, останній був працевлаштований на виробництві колонії з 2011 по 2014 роки, у 2016-2017 роках. Заробітна плата йому нараховувалася у 2011, 2016-2017 роках.
Він також залучався до робіт з благоустрою колонії у 2011 2019 роках.
Працевлаштування як і заохочення самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, та як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Згідно характеристик на засудженого за 4 серпня 2011 року , 28 серпня 2011 року, 17 лютого 2013 року, 11 квітня 2013 року, 26 січня 2017 року ОСОБА_5 своїх трудових обов`язків не виконував, участі у суспільному житті колективу засуджених не приймав, правила поведінки виконував тільки під контролем адміністрації, участі у програмі диференційованого впливу не приймав, на шлях виправлення не став, є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.

Як видно із витягу з протоколу № 2 засідання комісії від 26 січня 2017 року Арбузинської виправної колонії № 83 з розгляду матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на засудженого ОСОБА_5 , комісією було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Засуджений не навів жодної переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що він працює, що на його думку свідчить про виправлення, не є слушним оскільки як свідчать матеріали особової справи та судового провадження, протягом значного періоду відбування покарання засуджений не доводив сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.
Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованною та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.
Отже, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: