У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000031 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.09.2019 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 25.11.2019 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.09.2019 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.09.2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 25.11.2019 р. включно.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/899/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисник вважає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки судом міг бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу.
Зазначає, що не існує ризику переховування обвинуваченим, оскільки він має постійне місце проживання та не має наміру переховуватись.
Також, вважає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .
Зазначає, що одного посилання на тяжкість злочину є недостатньо для виправдання тримання під вартою обвинуваченого.
Також, стверджує, що суддею безпідставно не враховано, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я та йому не надається належна медична допомога в умовах СІЗО.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 01.06.2016 р. до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування від суду.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 29.09.2019 р.
Даний висновок апелянтами не оспорювався.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисних злочинів проти власності, обвинувачується у вчинені багатоепізодного особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі, інкриміновані злочини пов`язані з незаконним збутом особливо небезпечних наркотичних засобів та скоєні обвинуваченим в складі організованої злочинної групи повторно. До затримання обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працював, а отже не мав постійного та стабільного джерела прибутку, за місцем мешкання характеризується негативно, є наркозалежним, що в сукупності свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.
Що стосується доводів захисника відносно того, що обвинуваченому потрібне лікування, але не в умовах СІЗО, то колегія погоджується з зазначеним судом першої інстанції, що посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 не є визначальними обставинами, які б давали можливість обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належне лікування своїх хвороб.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що ОСОБА_6 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Таких даних не надано захисником і апеляційному суду.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.09.2019 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 25.11.2019 р. залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: