Провадження № 1-м/761/91/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1
з участю прокурора ОСОБА_2
особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_3
перекладача ОСОБА_4
захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
при секретарі ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт ) стосовно
громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ.
Клопотання вмотивоване тим, що співробітниками Печерського УП ГУНП у м. Києві 14.11.2019 об 11 годині 30 хвилин на підставі ст. ст. 208, 582 КПК України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно клопотання, ОСОБА_3 розшукується компетентними органами Російської Федерації з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації.
Заступник прокурора міста Києва зазначає, що ОСОБА_3 09.08.2018 затримувався на території Київської області.
Генеральною прокуратурою України проведення екстрадиційної перевірки було доручено прокуратурі Чернігівської області.
Новозаводським районним судом міста Чернігова 15.09.2018 до ОСОБА_3 застосовано екстрадиційний арешт, який цим судом 08.11.2018 змінено на домашній арешт.
У подальшому прокуратурою Чернігівської області 03.01.2019 вказаний запобіжний захід скасовано.
Генеральною прокуратурою України 14.11.2019 прокуратурі міста Києва надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_3 , а також надано доручення прокуратурі Чернігівської області невідкладно направити усі наявні матеріали екстрадиційної перевірки в копіях до прокуратури міста Києва.
Відповідно до наданих російською стороною документів встановлено, що ОСОБА_3 в період з 15.06.2011 по 12.03.2012 у складі організованої злочинної групи, до якої увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , шляхом обману, з використанням підконтрольних йому ТОВ «Карелцемент», ТОВ «Поісковік», ТОВ «Столична Інвестиційна компанія», заволоділи грошовими коштами ВАТ «АБ «Пушкіно» в особливо великому розмірі на загальну суму 469 523 000 рублів.
В подальшому, в період не пізніше 01.08.2012 з метою незаконного збагачення за попередньою змовою з ОСОБА_14 та іншими невстановленими особами шляхом обману, з використанням підконтрольного йому ТОВ «ГелеоСофт» заволоділи грошовими коштами ВАТ «АБ «Пушкіно» в особливо великому розмірі на загальну суму 151 700 000 рублів.
Постановою правоохоронних органів Російської Федерації від 20.11.2015 ОСОБА_3 оголошено в міжнародний розшук.
Постановою Тверського районного суду міста Москва від 10.03.2016 ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.
Згідно із запитом розшукований є громадянином Російської Федерації.
Водночас, відповідно до інформації ДМС України УДМС України в Київській області скасовано рішення від 31.07.2013 про оформлення набуття ОСОБА_3 громадянства України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» згідно статті 21 зазначеного Закону.
Захисником останнього вказане рішення оскаржено до суду.
За результатами судового розгляду постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві і Київській області задоволено та скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 у справі №640/3004/19, яким задоволено позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , визнано протиправним та скасовано рішення УДМС від 01.01.2019 про скасування рішення УДМС в Київській області від 31.07.2013 про оформлення набуття ОСОБА_3 громадянства України та зобов`язано Центральне управління ДМС у місті Києві та Київській області поновити громадянство ОСОБА_3 , ухвалено нове судове рішення, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Інкриміновані діяння за законодавством України відповідають кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст.190 КК України, які є особливо тяжкими.
Строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину згідно статті 49 КК України не закінчилися.
Відповідно до інформації МВС України від 12.10.2018 та 17.10.2019 ОСОБА_3 службу в Національній гвардії України та Національній поліції України не проходив.
Крім того, МВС України поінформувало, що в структурі Міністерства добровольчих батальйонів з найменуванням «АРАТА» та «АЙДАР» не існувало.
ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності на території України не притягується, не судимий.
Враховуючи перебування ОСОБА_3 у міжнародному розшуку, ступінь тяжкості інкримінованих злочинів, набрання законної сили постанови шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019, прокурор зазначає, що існують ризики переховування останнього.
З огляду на викладене, до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу ОСОБА_3 та здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, керуючись положеннями Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, заступник прокурора міста Києва просить застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт).
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляд тримання під вартою до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу, посилаючись на існування ризику переховування останнього, у зв`язку із перебування особи у міжнародному розшуку, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та існування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Особа, відносно якої вирішується питання про видачу (екстрадицію) ОСОБА_3 та його захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на незаконність повторного затримання ОСОБА_3 в межах екстрадиційної перевірки яка проводиться. Зазначили, що стосовно ОСОБА_3 застосувався екстрадиційний арешт, який 08.11.2018 року було змінено на домашній арешт, а 03.01.2019 року запобіжний захід було скасовано прокурором. Протягом вказаного періоду ОСОБА_3 належним чином виконував процесуальні обов`язки, що спростовує доводи прокурора, про намір особи переховуватися. Також просили врахувати ту обставину, що ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язку в Україні, де відкрито проживає з 2013 року. Наголосили, що застосування визначеного у клопотання запобіжного заходу є перешкодою щодо реалізації законних прав ОСОБА_3 на захист, та обставину, що 11.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся за захистом в Україні в порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Крім того, стороною захисту надано 11 заяв від народних депутатів України про взяття ОСОБА_3 на їх поруку.
Заслухавши учасників розгляду клопотання, вивчивши клопотання та долучені учасниками документи, слідчий суддя приходить до такого висновку.
До Генеральної прокуратури України надійшов запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_3 , який є громадянином РФ, для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ.
Матеріалами клопотання підтверджується та учасниками не оспорюється, що 09.08.2019 року ОСОБА_3 було затримано у зв`язку із перебуванням у міжнародному розшуку, оскільки постановою заступника начальника 4 відділу СЧ ГСУ ГУ МВС Росії по Московській області від 24.09.2015 року ОСОБА_3 притягнуто в якості обвинуваченого за скоєння злочинів передбачених ст. 159 ч. 4 КК РФ.
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2018 до ОСОБА_3 застосовано тимчасовий арешт на 40 діб до отримання запиту про видачу російської сторони.
Новозаводським районним судом м. Чернігова 15.09.2018 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, але не більше дванадцяти місяців, тобто не більше 15 вересня 2019 року. Зобов`язано прокурора не рідше одного разу на два місяці звертатись до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, з клопотанням про наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.
08.11.2018 року ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова застосований 15.09.2018 року екстрадиційний арешт було змінено на домашній арешт.
У подальшому прокуратурою Чернігівської області 03.01.2019 вказаний запобіжний захід скасовано.
14.11.2019 об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_3 співробітниками Печерського УП ГУНП у м. Києві на підставі ст.ст. 208, 582 КПК України затримано вдруге.
Згідно ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи прокурор звертається з клопотанням про її ектрадиційний арешт. Строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються цим Кодексом; екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців; у межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.
В судовому засіданні встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 компетентними органами РФ, є злочином проти власності і за законодавством України відповідає ч. 4 ст. 190 КК України, призначення покарання за яке, як за законодавством РФ, так і за законодавством України, передбачає можливість його застосування без реального позбавлення волі.
Згідно даних, які містяться в ухвалі слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.11.2018 (справа №751/7793/18) у справі за обвинуваченням відповідного співучасника ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм діянь, його було засуджено та призначено покарання у вигляді позбавленням волі на певний строк із встановленням відповідного іспитового терміну.
Щодо ухилення ОСОБА_3 від правосуддя у запитуючій стороні то судом встановлено, що ухвала Тверського районного суду м. Москва від 10.03.2016 щодо зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу із підписки про невиїзд на взяття під варту у зв`язку з ухиленням його від слідства, була винесена у період часу коли останній постійно проживав на території України, відкрито вів свій спосіб життя та здійснював підприємницьку діяльність, а також не мав жодних зобов`язань в рамках надання міжнародної правової допомоги.
Згідно наданих слідчому судді документів вбачається, що ОСОБА_3 має ряд хронічних захворювань, що були предметом дослідження судами різних інстанцій під час вирішення питання про застосування до нього екстрадиційного арешту раніше.
Також, згідно наданою стороною захисту довідки №011041, виданої Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у місті Києві та Київській області 11.11.2019, яка дійсна до 11.12.2019, ОСОБА_3 звернувся за захистом в Україні в порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Також, слідчий суддя враховує зв`язки ОСОБА_3 з державою Україна, який постійно та відкрито проживає на території України з 2013 року, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, веде законну підприємницьку діяльність та з моменту скасування прокуратурою Чернігівської області 03.01.2019 йому запобіжного заходу жодних підстав, які б вказували на наявність ризиків його переховування, слідчому судді не надано.
Окрім того, в суді досліджено відомості на підтвердження наявності міцних соціальних зв`язків ОСОБА_3 на території України: тривалий час перебував у громадянстві України, спір стосовно законності набуття ним громадянства вирішується наразі у судовому порядку, проживає у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_15 , яка на даний час перебуває на 28 тижні вагітності, має постійне місце проживання, займається підприємницькою діяльністю, має подяку від 8 Батальйону Української добровольчої армії за жертовність та щиру допомогу у захисті територіальної цілісності держави Україна.
Сама по собі відмова в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 щодо скасування рішення від 31.07.2013 про оформлення набуття ним громадянства України не є доказом наявності ризику його переховування, достатнього для застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт). Крім іншого, за повідомленням учасників розгляду клопотання ОСОБА_3 оскаржив постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року, що також свідчить про бажання останнього за допомогою легітимних способів у визначеному правовому порядку вирішити питання стосовно своєї належності до громадянства України.
Крім іншого, слідчий суддя вирішуючи вказане клопотання виходить із того, що будь-яка система обов`язкового тримання під вартою несумісна зі ст. 5 параграфом 3 Європейської конвенції з прав людини. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути крім того, переконливо доведено наявність обставин, які переважають правило поваги до свободи.
Враховуючи викладене, проживання особи на території України з 2013 року, його соціальні та сімейні зв`язки, активну громадську позицію, стан здоров`я, слідчий суддя приходить до висновку, що такі встановлені дані є достатньою гарантією запобігти ризику переховування особи до вирішення питання про його екстрадицію, у зв`язку із чим на час розгляду клопотання не знаходить підстав для застосування визначеного у клопотання запобіжного заходу.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 585 КПК України, до особи, стосовно якої виконується запит про її видачу в іноземну державу, може бути застосований інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення в подальшому її видачі.
Наявність у ОСОБА_3 постійного місця проживання у м. Бориспіль Київської області, з урахуванням викладеного вище, дає підстави для застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою у вигляді домашнього арешту, що буде достатнім запобіжним заходом для ОСОБА_3 .
Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід покласти на органи національної поліції за місцем проживання ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 178, 181, 194, 199, 584, 585 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи;
- не відлучатися із населеного пункту за місцем проживання м. Бориспіль Київської області без дозволу прокурора;
- не залишати у період з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 наступного дня місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали та покладених обов`язків визначити на два місяці до 15.01.2020 року, але не довше строку вирішення питання про фактичну передачу ОСОБА_3 до Російської Федерації.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1