14.11.19
Справа № 615/1531/19
Провадження по справі №1-кп/635/1124/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15,ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки усі ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, наявність у обвинуваченого паспорта громадянина України для виїзду за кордон, останній може безперешкодно покинути територію держави та переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений матиме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни останніми показань, а тому в даному випадку існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_6 хоч і вважається особою, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, проте в період з 2004 року по 2008 рік останній відбував покарання за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, що характеризує особу як таку, що схильна до вчинення кримінальних правопорушень із застосуванням насильства чи свідчить про можливість продовження обвинуваченим кримінального правопорушення стосовно потерпілого з метою доведення злочинного умислу на позбавлення життя до кінця. Отже, існує ризик, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку триманні його під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на не доведення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також на наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини та бабусі.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що хвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 жовтня 2019 року включно без визначення застави.
Ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 листопада 2019 року включно без визначення застави.
При продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 під час досудового розслідування слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 15 листопада 2019 року.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки вказаним ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто незакінченому замаху на умисне вбивство, зазначений злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються обвинуваченому, наслідків цього злочину, даних про особу обвинуваченого, який на момент затримання не працював, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, відповідно до довідки «Армор» перебуває на обліку як особа яка схильна до вчинення насильства в сім`ї, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілого.
Також суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час судовий розгляд не розпочатий, потерпілий та свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.
Враховуючи, що потерпілий та обвинувачений проживають в одному населеному пункті, існує висока вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого у даному кримінальному провадженні.
З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, відомості довідки «Армор» згідно якої, останній перебуває на обліку як сімейний насильник , колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений схильних до вчинення правопорушень, а тому існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_5 щодо наявності у обвинуваченого на утримання малолітньої дитини та бабусі колегією суддів не приймаються, оскільки даних на підтвердження вказаних обставин останнім не надано. Крім того, колегія суддів критично ставиться до твердження захисника щодо можливості обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання бабусі ОСОБА_8 , оскілки як вбачається із довідки «Армор» ОСОБА_8 та інші особи неодноразово зверталися до служби «102» з повідомленнями щодо вчинення ОСОБА_6 сварок з бабусею.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не розпочатий, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 12 січня 2020 року включно без визначення застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3