ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2925/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/3612/15-к
Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові судове провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до 01 листопада 2019 року.

В апеляційній скарзі захисник та обвинувачений вимагають ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник та обинувачений посилаються на те, що судом першої інстанції у порушення вимог ч. 2 ст. 347 КПК України ухвалено судове рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у порушення вимог процесуального закону, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором недоведені, а тому відсутні підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, зазначили, що у обвинувачених відсутня можливість переховуватися від суду та впливати на свідків та потерпілих.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених та їх захисника

які підтримали свої апеляційні скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисників належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.258 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, за ч.1 ст.263 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років;

ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 258 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, за ч.1 ст.263 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а саме те, що вони були вчинені на підґрунті неприязних відносин до посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підтримуючи позицію приєднання окремих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаними у військовій справі, за попередньою змовою групою осіб, придбали дві гранати Ф-1 із запалами, електродетонатор, а також пластичну вибухову речовину на основі гексикону, вчинили вибух, який створює небезпеку для життя та здоровЙ`я людей з метою порушення громадського порядку, залякуванню населення та привернення уваги до проросійських поглядів, що призвели до загибелі людей, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Доводи захисника, про те, що судом першої інстанції у порушення вимог КПК України, ухвалено судове рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора, який належним чином не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, внаслідок чого були відсутні підстави для його продовження, спростовуються наявними в матеріалах судового провадження відомостей, а саме журналом судового засідання від 03.09.2019 року (а.с 45-46), де прокурором під час судового засідання заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, які були розглянути судом першої інстанції у судовому засіданні 03.09.2019 року за участі сторін.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційним доводами захисника та обвинуваченого щодо неналежності та недопустимості доказів, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту та обвинуваченого щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів захисника щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження захисника та обвинуваченого щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4