Постанова

Іменем України
28 серпня 2019 р.

м. Київ
справа № 303/1168/18
провадження № 51-3011км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001413, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Григорєвка Матвеєво-Курганського району Ростовської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджений за те, що він 10 квітня 2017 року о 03:50 год., за попередньою змовою з ОСОБА_8 , проник до виробничого приміщення та репетиційної кімнати гурту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території ПП «ВКФ Астра», що по вул. Кооперативній, 50 в м. Мукачево Закарпатської області, звідки таємно викрав електроінструменти потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 4 640,8 грн., та майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 46 459,3 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2018 року без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, та просить на підставі ст. 75 КК України звільнити його підзахисного від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до помилкового висновку про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Посилається на те, що суди не врахували обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують. Також захисник вказує, що суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині ухвали вказав про те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово вчиняв злочини проти власності, хоча він у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, що на думку сторони захисту, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім того, стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України ретельно не перевірив доводи його апеляційної скарги та не надав їм оцінки щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України й безпідставно вирок залишив без зміни.Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в касаційній скарзі захисником не оспорюється.
Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
На думку колегії суддів, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, дані про його особу, який негативно характеризувався за місцем проживання, а також пом`якшуючі покарання обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто у мінімальному розмірі в межах санкції цього відповідної частини статті КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення та зміни судових рішень, як про це йдеться в касаційній скарзі захисника, не знайдено.
Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи захисника, які аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі. Судом апеляційної інстанції наведені переконливі мотиви про відсутність підстав для пом`якшення засудженому покарання. Свої висновки з цього питання суд апеляційної інстанції належним чином умотивував.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд в ухвалі безпідставно послався на його попередні судимості, є обґрунтованими.
Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних обмежень. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття.
Припинення судимості анулює кримінально-правові наслідки попереднього засудження та призначення покарання. Тому посилання на факти попереднього засудження особи, судимість за якими припинена, при вирішенні питання щодо недоцільності застосування до особи положень ст. 75 КК України, є неприпустимим, й таке посилання має бути виключене зі змісту ухвали апеляційного суду.
Разом з тим, це в цілому не впливає на обґрунтованість позиції місцевого та апеляційного судів щодо недоцільності застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2019 року посилання на те, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв злочини проти власності.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3