печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Діорит» про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Діорит» звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001685. В обґрунтування клопотання зазначає, що в ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/56303/18-к, від 14.11.2018 року накладено арешт на майно, яке належить ТОВ «Діорит», а саме корисні копалини - граніт загальною масою 31 тис.м.куб.. Вважає, що на даний час в застосуванні цього заходу відпала потреба. В судове засіданні заявник та прокурор не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, надали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності. Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що Управлінням процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України, здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 10.07.2018 під №0001685 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364 КК України. 14.11.2018 року за результатами розгляду клопотання, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/56303/18-к накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001685 на майно яке належить ТОВ «Діорит» (), що використовувалось для незаконного видобутку корисних копалин, а саме корисні копалини - граніт загальною масою 31, тис. м3, отриманий внаслідок проведення 11.09.2018 службовими особами ТОВ "Діорит" масового вибуху на території Шматівського родовища Кобиляцького району Полтавської області, із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном. Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту. Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. При накладенні арешту на грошові кошти, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 19.12.2016 року Державною службою геології та надр України прийнято наказ №491 «Щодо анулювання, зупинення та поновлення спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» яким зокрема зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами №2787, від 23.09.2002року наданого ТОВ «Діорит». В подальшому, посадовими особами ТОВ «Діорит», згідно вимог чинного законодавства України, вчасно було подано необхідний пакет документів, що підтверджував усунення порушень необхідних для поновлення дозволу. Посадові особи Державної служби геології та надр України з незрозумілих причин протягом майже двох років штучно затягували процес розгляду поданих документів та прийняття рішення про поновлення спеціального дозволу. 20 квітня 2018року, по справі №816/3/18, Полтавським окружним адміністративним судом прийнято рішення про відмову у задоволення адміністративного позову Державної служби геології та надр України до ТОВ «Діорит» про анулювання спеціального дозволу на користування надрами, зокрема і на тій підставі що ТОВ «Діорит» довело, що ним вжито всіх залежних від нього заходів з метою усунення порушень які стали підставою для зупинення дозволу. 13 липня 2018року колегією Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу державної служби геології та надр України залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено без змін. В подальшому, 31 жовтня 2018року, Державною службою геології та надр України прийнято наказ №405, яким зокрема поновлено дію спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Діорит» . 05 грудня 2018 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду, по справі №1640/3258/18, задоволено позов ТОВ «Діорит» до Державної служби геології та надр України та визнано протиправним і скасовано наказ №491 від 19.12.20 Іброку «Щодо анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2787, від 23.09.2002р., наданого ТОВ «Діорит». 20 травня 2019 року колегією другого апеляційного адміністративного суду (м. Харків) апеляційну скаргу державної служби геології та надр України залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено без змін Таким чином, в судовому порядку встановлено факт незаконних дій службових осіб Державної служби геології та надр України щодо зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Діорит» та порушення вимог чинного законодавства України вказаними службовими особами щодо його поновлення(штучне затягування часу при поновленні). З викладеного вбачається, що службовими особами ТОВ «Діорит» не порушувалось законодавство України при видобутку корисних копалин протягом 2016-2018років, зокрема в частині законності використання надр. Під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, як і не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яким чином грошові кошти мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них, а також яким чином грошові кошти можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні. Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що на момент розгляду провадження у посадових осіб відсутній процесуальний статус, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним. Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на корисні копалини - граніт загальною масою 31 тис.м.куб. За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Діорит» про скасування арешту майна - задовольнити. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2018 року, а саме на майно, яке належить ТОВ «Діорит» (), що використовувалось для незаконного видобутку корисних копалин, а саме корисні копалини - граніт загальною масою 31, тис. м3, отриманий внаслідок проведення 11.09.2018 службовими особами ТОВ "Діорит" масового вибуху на території Шматівського родовища Кобиляцького району Полтавської області, із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1