ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1531/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа №621/2297/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000177 від 13.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року задоволено клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000177 від 13.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року. В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що ухвала є незаконною, необґрунтованою. Прокурором не надано обґрунтувань необхідності накладення арешту, а лише посилання на заяву ОСОБА_9 від 13.06.2019 р., яка була подана до прокуратури з приводу того, що ОСОБА_8 в незаконний спосіб набула право власності на будинок. Судом не було взято до уваги, що ОСОБА_9 не надано жодного доказу того, що порушені її права, або права будь-кого іншого. Сама по собі заява не дає підстав для накладення арешту. На теперішній час немає вироку, що набрав законної сили, яким би було встановлено факт злочину з цього приводу. ОСОБА_9 ніколи власницею будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , не була та не надала слідчим органам будь-якого доказу на підтвердження права власності на це домоволодіння або якоїсь його частини. Вказаний будинок належить ОСОБА_8 і жодним чином не відноситься до спірного майна і не має значення для справи про поділ майна подружжя ОСОБА_10 , ніяких новостворених об`єктів за вказаною адресою немає.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, адвоката ОСОБА_7 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом Зміївського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 13.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

13.08.2019 прокурор Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 . В обґрунтування клопотання зазначено, що 13.06.2019 до Харківської місцевої прокуратури №2 надійшла заява ОСОБА_9 з приводу того, що ОСОБА_8 в незаконний спосіб набула право власності на будинок, загальною площею 192, 4 кв.м, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Зміївської міської ради ОСОБА_11 . В ході досудового розслідування допитана потерпіла ОСОБА_9 , яка пояснила, що 03.10.2017 Ленінським районним судом м.Харкова на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт, але незважаючи на це державний реєстратор Зміївської міської ради ОСОБА_11 здійснив реєстрацію права власності на вказаний будинок за ОСОБА_8 . Згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.10.2018 державний реєстратор Зміївської міської ради ОСОБА_11 вніс відомості на право власності на житловий будинок загальною площею 192, 4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 .

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу і поділ майна. Відповідач ОСОБА_9 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири за адресою: АДРЕСА_4 , об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а також про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2005 по 12.11.2005. В ході судового розгляду ОСОБА_9 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 . Ухвалою Ленінського районного суду Харківської області від 03.10.2017 клопотання відповідача задоволено. Рішення щодо спірного майна на час проведення реєстраційних дій судом не прийнято.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на вказане майно накладено обтяження міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області 16.11.2017, але незважаючи на це державний реєстратор Зміївської міської ради ОСОБА_11 здійснив реєстрацію права власності за ОСОБА_8 . Таким чином, реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена із порушенням вимог чинного законодавства, що заподіяло шкоду охоронюваним законом правам та інтересам громадян. Вказаний житловий будинок визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, збереження речових доказів у кримінальному провадженні прокурор просив накласти арешт на вказане домоволодіння.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання, суд першої інстанції таке рішення мотивував тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 є річчю, право власності на яку перейшло від власника ОСОБА_9 до ОСОБА_8 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, щодо якого проводиться досудове розслідування. Виходячи з цього, збереження як самого житлового будинку, так і існуючої реєстрації права власності на нього за ОСОБА_8 , має доказове значення у даному кримінальному провадженні, що вимагає заходів для забезпечення їх збереження. Відчуження вказаного житлового будинку на користь третіх осіб в подальшому може перешкодити вирішенню питання про повернення домоволодіння належному власнику. З метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора про арешт вказаного домоволодіння.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту Тобто, Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави та мета для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Мета, яку вказав в своєму клопотанні слідчий не обґрунтована та не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було зазначено як підставу арешту наявність в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова цивільної справи за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу та поділ майна і за зустрічним позовом ОСОБА_9 про поділ майна подружжя двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири за адресою: АДРЕСА_4 , об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а також про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2005 по 12.11.2005.

В ході судового розгляду ОСОБА_9 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 . Ухвалою Ленінського районного суду Харківської області від 03.10.2017 клопотання відповідача задоволено. Державним реєстратором Зміївської міської ради ОСОБА_11 були внесені відомості на право власності на житловий будинок загальною площею 192, 4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 , незважаючи на те, що на вказане домоволодіння накладено обтяження міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області 16.11.2017. Вважаючи, що реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена державним реєстратором ОСОБА_11 внаслідок можливого вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, слідчий просив накласти арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до вимог чинного законодавства та наявність обґрунтованої підозри, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не наведено. Санкція ч. 1 ст. 367 КК України, не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна або спеціальної конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок загальною площею 192, 4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу №2656 від 30 червня 1994 року, укладеним між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 . Вказане також підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2018 , згідно якого ОСОБА_8 одноособова власниця майна. Згідно довідки, виданої ТОВ «Харківська служба Бюро технічної інвентаризації» від 03.09.2018 року, об`єктів незавершеного будівництва за цією адресою та на земельних ділянках біля вказаного будинку по вул. Звільнення 10, не міститься.

Ні попередній власник зазначеного приміщення, ні теперішній не є підозрюваним або обвинуваченим за кримінальним провадженням, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, тобто не належать до кола осіб, наведених в ст. 170 КПК України. Даних про заявлений цивільний позов, що виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову також не міститься.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ні слідчим, ні прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб та не доведено значення вилучення майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказ у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на майно, а саме житловий будинок загальною площею 192, 4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 , оскільки ні судом першої інстанції, ні прокурором не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За вказаних обставин рішення слідчого судді суду першої інстанції у не може бути визнано обґрунтованим, оскільки не містить в собі мотивів його прийняття і не відповідає положенням ст. 370, 372 КПК України.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року скасуванню з відмовою слідчому в задоволенні клопотання від 12.08.2019 р. про арешт майна в рамках кримінального провадження 0000177 від 13.06.2019 р.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 170, 172, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову ухвалу.

У задоволенні клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури від 12.08.2019 р. про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 13.06.2019 року, за ч.1 ст.367 КК України відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді