Дата документу 25.07.2019 Справа № 316/937/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1100/19
Єдиний унікальний № 316/937/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія 610 КПК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької областівід 08 серпня 2017 року,

якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Новоросійська Краснодарського краю Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар, Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирок Ленінського районного суду м. Новоросійська Краснодарського краю Російської Федерації від 15.08.2016 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федераціїдо покарання приведено у відповідність із законодавством України.
Ухвалено вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого,остання відома адреса проживання в Україні: АДРЕСА_1 , засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до відбуття покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 11.04.2016 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Згідно зі змістом ухвали, 29.06.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Новоросійська, Краснодарського краю, Російської Федерації від 15.08.2016 року у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_8 , засудженого до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.
Згідно з отриманих матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Новоросійська, Краснодарського краю, Російської Федерації від 15.08.2016 року до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_8 відбуває покарання в ФКУ «Федеральна казенна установа № 6 УФСВП Росії по Краснодарському краю», кінець строку відбуття покарання 10.04.2026 року.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_8 в Україні: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі, адвокат вказує, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції він вважає незаконною, постановлену всупереч нормам матеріального права та міжнародним стандартам судочинства, та без дотримання вимог щодо кримінального провадження. Зазначає, що судове рішення є невмотивованим, необґрунтованим так як не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам процесуального закону, вважає, що судом порушено фундаментальні принципи здійснення судочинства, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що оскільки кримінальна відповідальність за вчинений засудженим ОСОБА_8 злочин передбачена ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, тому покарання слід було визначити з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України. Також апелянт вказує, що строк покарання ОСОБА_8 рахується з 11.04.2016, а тому він має право на застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.
На підставі викладеного просить ухвалу суду першої інстанції від 08.08.2017 змінити. Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Новоросійська, Краснодарського краю, Російської Федерації від 15.08.2016 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Строк відбуття покарання рахувати з 11.04.2016. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.04.2016 по 12.10.2016, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Остаточно визначити ОСОБА_8 до відбуття покарання 6 років 11 місяців 26 днів.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; адвоката, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, ухвала суду відповідає вказаним вимогам та вони були дотримані судом першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що процедура розгляду судом вказаного питання (приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України), судом першої інстанції дотримана.

Дії ОСОБА_9 , за вчинення яких останнього засуджено вироком суду РФ за ч.3 ст.30 ч.5 ст.228-1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою, в особливо великому розмірі), за Українським законом про кримінальну відповідальність кваліфіковані правильно за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.

Частиною 1 статі 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 р. (далі Конвенція) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно із положеннями статті 11.

З аналізу положень Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 (ст.ст.10, 11) випливає, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Прокурор підтримав клопотання в повному обсязі, інші особи участі у розгляді справи не приймали, і клопотань щодо визначення покарання в меншому розмірі з урахуванням положень ст.68 КК України відповідно не заявляли.

Дійсно, положенням ч.3 ст.68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Поряд з цим, національним законодавством України (ч.2 ст.63 КК України) покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції мусив керуватися положенням саме ст.10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», які мають вищу юридичну силу по відношенню до норм національного законодавства (ст.68 КК України). Крім того, судова практика свідчила, що компетентні органи Російської Федерації в разі призначення засудженим судами України покарання в меншому розмірі ніж те, що призначено в РФ, відмовляли у передачі засуджених для відбування покарання в Україні, про що прямо наголошувалося в самому клопотанні Міністерства юстиції. Відтак, призначення покарання в меншому розмірі, ніж призначене ОСОБА_10 вироком РФ при відсутності відповідних клопотань і наявності застереження Міністерства Юстиції, є неможливим, адже може суттєво погіршити становище засудженого при вирішенні питання щодо його подальшої передачі в Україну для відбування покарання. Підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду про необхідність визначення покарання ОСОБА_10 саме у виді 10 років позбавлення волі.

Питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі положень ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 №838-VIII (ст.539 КПК України), охоплюється положеннями розділу VIII КПК України - ВИКОНАННЯ СУДОВИХ РІШЕНЬ, і не є предметом розгляду провадження в рамках розділу IХ КПК України - МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО ПІД ЧАС КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ при вирішенні питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст.610 КПК України).

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що доводи апелянта не є підставою для скасування прийнятого судом рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької областівід 08 серпня 2017 року, про приведення вироку суду РФ щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4