У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000469

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клочки Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представник потерпілих ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав в повному обсязі, добровільно відшкодував майнову та моральну шкоду матері потерпілої, та продовжує її матеріальну підтримку, характеризується позитивно, працює водієм ТОВ «Обслуговуюча компанія «Фортеця», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Зазначає, що суд першої інстанції не у повній мірі взяв до уваги позицію представника потерпілих, який наполягав на незастосуванні додаткового покарання до ОСОБА_6 , оскільки, керування автомобілем безпосередньо пов`язане з основним заробітком обвинуваченого і можливість допомагати потерпілим у подальшому.

Крім того, зазначає, що позбавлення права керувати транспортним засобом призведе до неналежного забезпечення, розвитку та виховання трьох дітей, які перебувають на утриманні ОСОБА_11 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10 липня 2018 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «МЕRCEDES BENZ 410 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в світлий час доби, при ясній погоді, по сухій асфальтованій проїжджій частині автодороги Н-24 «Благовіщенське- Миколаїв», з м. Вознесенська в напрямку м. Миколаєва, зі швидкістю близько 80 км/год.

У цей же час, в районі 193 км+460 м. вказаної ділянки автодороги Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв» в Новоодеському районі Миколаївської області, у попутному для автомобіля «МЕRCEDES BENZ 410 D» напрямку, у лівій смузі руху перебував автомобіль марки «ВАЗ - 211540», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який готувався для виконання маневру повороту ліворуч та знаходився у нерухомому стані, пропускаючи зустрічні транспортні засоби.

При наближенні до автомобіля «ВАЗ - 211540», водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3«б», 12.3 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки чи безпечного об`їзду вказаної перешкоди, хоча об`єктивно мав таку технічну можливість, не зменшуючи швидкості свого автомобіля та не застосовуючи гальмування, продовжив рух у лівій смузі руху, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля «МЕRCEDES BENZ 410 D» допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля «ВАЗ - 211540», в якому в якості пасажира на задньому сидінні перебувала ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, що ускладнилися тромбоемболією легеневої артерії та призвели до гострої легенево-серцевої недостатності, від яких остання ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в міській ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 та спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_9 . Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також їх представника ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ОСОБА_6 відшкодував моральну та майнову шкоду, а також має намір здійснювати матеріальну допомогу на виховання дитини потерпілої ОСОБА_12 , заперечення прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він визнаний винним, за встановлених судом обставин, підтверджуються дослідженими і викладеними у вироку доказами. В цій частині вирок не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, врахував вчинення ним тяжкого злочину, форму вини вчинення злочину з необережності.

Також враховані дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнано щире каяття у вчиненому злочині, визнання вини, наявність на утриманні 3 неповнолітніх дітей, відшкодування майнової шкоди потерпілій. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

Покарання ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. ст.65,66 КК України.

Також судом першої інстанції враховано думку представника потерпілих про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання.

Тому суд першої інстанції дійшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначено відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів апелянта про зміну вироку в частині призначеного судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони не є слушними, з огляду на наступне.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, та зазначив, що призначення додаткового покарання є реальним заходом до позбавлення обвинуваченого можливості порушувати Правила дорожнього руху в подальшому.

Суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки грубе порушення водієм Правил дорожнього руху призвело до тяжких наслідків смерті одної людини та спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості іншій. Незастосування у відношенні ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не буде відповідати положенням ч. 2 ст.50 КК України щодо запобігання вчиненню ним нових злочинів.

ОСОБА_6 , вчиняючи злочин, виявив нездатність належним чином керувати транспортним засобом, що потягло тяжкі наслідки.

Суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення в цій частині, з яким суд погоджується. Тому підстав для зміни вироку в цій частині суд не вбачає.

Та обставина, що під час судового розгляду обвинувачений відшкодував моральну та майнову шкоду в сумі 35000 грн, та запевнив потерпілих про намір здійснювати допомогу дитині потерпілої, не є підставою для зміни вироку в частині призначеного додаткового покарання.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності іншого джерела існування ОСОБА_6 ніж праця водієм, оскільки дані про особу ОСОБА_6 , його молодий вік, стан здоров`я свідчать про можливість обвинуваченого займатись іншою оплачуваною роботою.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3