Справа № 456/1917/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/621/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.286, ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

його захисника адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_9 визнано винним та засуджено: за ч.1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік; за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено процесуальні обов`язки.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 690 (шістсот дев`яносто) грн. 47 коп. та моральну шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позову ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди в сумі 21000 (двадцять одна тисяча) грн. 00 коп. відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 20093 (двадцять тисяч дев`яносто три) грн. 08 коп. матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.
У задоволенні решти позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди в сумі 80000 (вісімдесять тисяч) грн. 00 коп. відмовлено.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно з вироком, 06.12.2014 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за кермом власного автомобіля марки «Опель-Омега», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Болехівська у м. Стрий Львівської області у напрямку вул. Сколівська грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 1.10. (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху», «проїзна частина»), (підпункту «д»), 11.13, 12.1, 12.4 ПДР, відповідно до яких вказаний водій повинен був вести свій автомобіль «Опель-Омега» по проїжджій частині вулиці, не заїжджаючи у заїзну «кишеню» для маршрутних транспортних засобів, на тротуари та вибираючи таку швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля (але ця швидкість не повинна була перевищувати 60 км/год.), такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду керованим ним вищевказаним автомобілем на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які знаходились на правій частині тротуару вул.Болехівська по напрямку руху до вул.Сколівська у м.Стрий. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримала згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №89 від 16.04.2015 року відкритий перелом нижньої третини правої гомілки зі зміщенням фрагментів та наявністю рани і фрагментів кістки у вказаній ділянці ноги, відкритий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, множинні садна шкіри гомілки по задній поверхні, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення відповідно до п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. У громадянина ОСОБА_12 , який в цей момент перебував поряд з ОСОБА_13 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи №51 від 06.03.2015 року виявлено закрито черепно-мозгову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин головного мозку, закритий перелом головки малогомілкової кістки без зміщення уламків, забій грудної клітки та поперекового відділу хребта, що відноситься до середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я. Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубого порушення водієм ОСОБА_9 , діючих Правил дорожнього руху, а саме: п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.1.10 ( в частині визначення проїзна частина); п. 2.3 б. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.; п. 11.13. Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів; п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.; п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.; п. 2.9.а. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, або перебувати під впливом наркотичних чи психотропних речовин.
Окрім того, 23 травня 2015 року, ОСОБА_9 , в світлу пору доби о 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно-справним легковим автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп, при проїзді її ділянки, що має заокруглення ліворуч по напрямку руху до м. Чоп, в районі 651 км + 700 м в межах населеного пункту Сколе, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); Розділу 10 п.10.1; Розділу 11 п.11.3; Розділу 12 п.12.1; Розділу 13 п.13.1, вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) дод. 2 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини дороги із забезпеченням безпечного бокового інтервалу до краю проїзної частини дороги, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не урахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в забороненому місці пересік суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР та виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, створив своїми діями небезпеку для руху та аварійну обстановку водію вантажного автомобіля «MAN LE 8.180», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , який рухався по смузі свого руху, в напрямку до м.Київ, і в якій останній, застосовуючи своєчасне екстрене гальмування керованого ним автомобіля, вже був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів в даних дорожніх умовах, що призвело до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок зіткнення вантажний автомобіль «MAN LE 8.180», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та легковий автомобіль «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримали технічні пошкодження, а водію вантажного автомобіля «MAN LE 8.180», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 згідно з висновком експерта №73 від 18.06.2015 року спричинено закритий перелам кісток лівої гомілки і є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у частині призначеного додаткового покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та засудити: за ч. 1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; за 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_9 визначити у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого процесуальні обов`язки. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, судом не враховано у повній мірі обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, характер та мотиви, допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, їх наслідки, обставину, що обтяжує покарання, що призвело до призначення несправедливого за розміром додаткового покарання через його м`якість.

Окрім цього, на переконання прокурора, суд першої інстанції всупереч вимогам КК України, призначивши ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України та за 2 ст. 286 КК України однакове за розміром та видом додаткове покарання, на підставі ст. 70 КК України визначив остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого більш суворим, тобто поглинув одинакові за розміром та видом додаткові покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду у частині призначення покарання і стягнення з обвинуваченого 20 000 грн. моральної шкоди, та ухвалити у цій частині новий вирок, яким визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, а також стягнути з обвинуваченого у користь ОСОБА_7 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог адвокат покликається на неповноту судового розгляду, нез`ясування та неврахування судом всіх обставин вчинення злочину, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначення ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Як зазначає представник потерпілого, застосовуючи до обвинуваченого положення ст.75 КК України, суд першої інстанції не врахував обставин, які обтяжують покарання, зокрема, тяжкі наслідки, завдані злочином іншим потерпілим, а також думку потерпілого та неналежно обґрунтував підстави звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Окрім цього, на переконання адвоката, суд першої інстанції, частково задоволивши вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, не навів жодних підстав, якими керувався при визначенні суми, яка підлягає до відшкодування. Вважає, що завдана потерпілому ОСОБА_7 моральна шкода у розмірі 80 000 грн. підлягає відшкодуванню у повному обсязі, з огляду на характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий у результаті неправомірних дій обвинуваченого, зокрема після отримання тілесних ушкоджень потерпілий переніс дві операції, які пов`язані із імплантацією у тіло медичного приладдя, у місці перелому відчуває дискомфорт, постійний неспокій та стрес.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора та представника потерпілого, думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий судовий розгляд, разом з тим погодився, що обране судом покарання є явно м`яким і не задоволено його цивільний позов щодо моральної шкоди у повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечили апеляційні вимоги представника потерпілого і підтримали апеляційні вимоги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, що ніким не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Згідно з абз. 2 п.21 вказаної Постанови, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться основне чи додаткове.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7, зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.
Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, застосував обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ст.70 КК України, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, а також звільняючи його від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції в повній мірі не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які кримінальним законом віднесено до категорії невеликої тяжкості та тяжких злочинів, ступеню суспільної небезпеки скоєного, наслідки цих злочинів,аналізу особи-винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.

При цьому, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону про кримінальну відповідальність та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7, призначив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України та за 2 ст. 286 КК України однакове за розміром та видом додаткове покарання, та на підставі ст. 70 КК України визначив остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого більш суворим, поглинувши одинакові за розміром та видом додаткові покарання.
Між тим, ОСОБА_9 вчинив два кримінальні правопорушення у сфері суспільних відносин, які забезпечують безпеку дорожнього руху, внаслідок якого отримало тілесні ушкодження троє осіб різного ступеня тяжкості, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має на утриманні неповнолітнього сина, який хоч щиро розкаюється у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, проте через п`ять місяців після вчинення у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, знову вчинив злочин проти безпеки дорожнього руху, що в сукупності з вищенаведеними обставинами дають колегії суддів підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.ч. 1, 2 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги обставини, що згідно ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має на утриманні неповнолітнього сина, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та вважає за можливе призначити йому покарання з урахуванням вимог ст.70 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, яке має відбувати реально.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, судом першої інстанції в повному обсязі не враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 внаслідок ДТП, його емоційні переживання з приводу наслідків протиправних діянь ОСОБА_9 , які полягають у душевних стражданнях з приводу перенесених операцій, порушено нормальний спосіб його життя, у зв`язку з чим докладаються значні зусилля для його налагодження та організації.
Із огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена потерпілим ОСОБА_7 сума відшкодувань за завдану йому моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. підлягає до часткового задоволення, а саме підлягає до стягнення з обвинуваченого сума у розмірі 30 000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає до скасування в частині призначення ОСОБА_9 покарання та вирішення питання цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, а тому апеляційні вимоги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_9 скасувати у частині призначеного покарання та цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.
Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначити у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_9 та приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 30 000 (тридцять тисяч) грн. відшкодування завданої моральної шкоди.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4