Справа № 152/1294/19
В И Р О К
іменем України

07 листопада 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1294/19
Провадження №1-кп/152/115/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента 3 курсу Мазурівського АЦПТО, військовозобов`язаного, не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000270 03.10.2019 року,

з участю:
сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського відділу
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
учасника судового провадження:
представника персоналу органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 02.10.2019 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , побачивши припаркований на вулиці поблизу господарської споруди транспортний засіб марки «Ноnda» моделі «АF27», чорного кольору, без державного номерного знаку, який на праві користування належить ОСОБА_6 , підійшов до вказаного транспортного засобу, та оглянувши його, вирішив ним незаконно заволодіти. Скориставшись тим, що поблизу були відсутні як власник транспортного засобу, так і сторонні особи, обвинувачений ОСОБА_3 за допомогою викрутки розібрав обшивку та замінив замок запалювання у транспортному засобі на свій, який перебував у нього у виді запчастини, після чого увімкнув запалювання та, завівши двигун транспортного засобу, зник з місця вчинення злочину, поїхавши додому в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, де залишив транспортний засіб на зберігання у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.289 КК України і викладений в обвинувальному акті від 15.10.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчинення ним злочину, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинени й злочин, запевняє суд, що виправив свою поведінку, вибачився перед потерпілим, не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 02.10.2019 року у вечірній час він знаходився у своєї дівчини в с. Довжок Шаргородського району. Повертаючись додому в с. Хоменки приблизно о 20.30 годині, він проходив повз домоволодіння ОСОБА_6 , де побачив біля господарської споруди припарковані скутери білого та чорного кольору. Скутер чорного кольору, марки «Ноnda», був схожий із належним йому скутером, яким він приїхав до своєї дівчини у с. Довжок і в якої його залишив через поломку. Обдивившись скутер, він вирішив поміняти в ньому замок запалювання і заволодіти ним та поїхати додому в с. Хоменки. Повернувшись до своєї дівчини, він взяв викрутку та замок запалювання, що знаходилися у багажнику його скутера, та повернувся до домоволодіння ОСОБА_6 . За допомогою викрутки він вийняв замок запалювання у скутері ОСОБА_6 , замінив його на свій, відштовхав скутер подалі, потім власним ключем завів двигун і поїхав додому в с. Хоменки. Скутер залишив у своєму домоволодінні, планував пізніше повернути його господареві, але вранці наступного дня до нього звернувся дільничний інспектор поліції, якому він зізнався, що незаконно заволодів скутером і де його залишив.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

При цьому, потерпілий ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності через неможливість прибути в судове засідання, претензій до обвинуваченого не має (а.с.27).

Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , зсилаючись на те, що можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим ОСОБА_6 заяву, а також враховуючи, що потерпілий в заяві до суду не повідомив про те, що ним оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без потерпілого.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.289 КК України, і викладений в обвинувальному акті від 15.10.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Також, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності позиції потерпілого ОСОБА_6 , що висловлена в заяві до суду.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає доведеним, що останній вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, а саме: 02.10.2019 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , побачивши припаркований на вулиці поблизу господарської споруди транспортний засіб марки «Ноnda» моделі «АF27», чорного кольору, без державного номерного знаку, який на праві користування належить ОСОБА_6 , підійшов до вказаного транспортного засобу, та оглянувши його, вирішив ним незаконно заволодіти. Скориставшись тим, що поблизу були відсутні як власник транспортного засобу, так і сторонні особи, обвинувачений ОСОБА_3 за допомогою викрутки розібрав обшивку та замінив замок запалювання у транспортному засобі на свій, який перебував у нього у виді запчастини, після чого увімкнув запалювання та, завівши двигун транспортного засобу, зник з місця вчинення злочину, поїхавши додому в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, де залишив транспортний засіб на зберігання у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах ст.289 КК України, зокрема, примітки №1 до статті, та роз`ясненнях, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з яких вбачається що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовжування руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Важливим у даному випадку, на переконання суду, є також визначення моменту, з якого злочин є закінченим. Цей злочин, як вбачається із роз`яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, з моменту встановлення контролю над ним.

Також, важливим на думку суду, є визначення у даному випадку поняття транспортного засобу.

Так, відповідно до примітки до ст.286 КК України, під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

В п.1.10 Правил дорожнього руху України зазначено, що транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Таким чином, транспортний засіб марки «Ноnda» моделі «АF27», що перебуває у власності ОСОБА_6 , відноситься до транспортних засобів, що приводяться в рух з допомогою двигуна, мопедів.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки дії обвинуваченого були умисними і спрямованими на протиправне вилучення у законного володільця транспортного засобу всупереч волі останнього з місця, де він знаходився, шляхом запуску двигуна і керування транспортним засобом у вибраному ним напрямку.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.289 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо нього, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.289 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 15.10.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.34).

Також, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.35).

За місцем проживання в с. Хоменки Шаргородського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої Хоменківська сільська рада не володіє компрометуючими матеріалами, щодо якої не надходило скарг (а.с.36).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 05.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, проживає в с. Хоменки у будинку, що належить матері, разом з нею та молодшими братом і сестрою. ОСОБА_3 навчається на третьому курсі Мазурівського АЦПТО за професією тракторист-машиніст, у вільний від навчання час займається підробітками, щоб фінансово допомагати матері, з особами раніше судимими та з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує, з рідними та близькими ОСОБА_3 перебуває у добрих стосунках, розкаюється у вчиненому злочині, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває. ОСОБА_3 має плани на майбутнє, бажає закінчити навчання та працевлаштуватися (а.с.23-24).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.24).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк, в умовах застосування пробації (а.с.24, на звороті).
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив у заяві до суду про відсутність матеріальних та моральних претензій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання з виробуванням та іспитовим строком.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 вказане покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Транспортний засіб марки ««Ноnda» моделі «АF27», без державного номерного знаку, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи (а.с.41, 42), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути володільцю потерпілому ОСОБА_6 .

Замок запалювання транспортного засобу, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи (а.с.43), слід, як такий, що використаний як знаряддя вчинення злочину, конфіскувати, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.289 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: транспортний засіб марки «Ноnda» моделі «АF27», без державного номерного знаку повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Речовий доказ: замок запалювання транспортного засобу конфіскувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1