УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про часткове скасування арешту майна ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 005 31 від 14.05.2019.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2019 задоволене клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві та накладений арешт на належний підозрюваному ОСОБА_3 автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

На думку ініціатора клопотання, зазначений захід забезпечення кримінального провадження підлягає скасуванню в частині заборони гр. ОСОБА_3 користуватись автомобілем, як необґрунтований.
У судовому засіданні власник майна та його представник клопотання підтримали та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. ОСОБА_3 також просив врахувати, що вказаний транспортний засіб використовувався ним у професійній діяльності, тому подальше його утримання органом досудового розслідування суттєво перешкоджає підозрюваному працювати.

Слідчий ОСОБА_5 заперечувала проти скасування арешту, оскільки зазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що він є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки використовувався підозрюваним для перевезення викраденого майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника, заперечення слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2019 (справа № 761/21667/19) задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м.Києві у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 005 31 та накладений арешт на транспортний засіб «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 .
Підставою для прийняття слідчим суддею такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини, на підставі яких ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України.
У ході проведення 29.05.2019 обшуку зазначеного вище автомобіля, останній вилучений та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки використовувався для перевезення викраденого майна.
У зв`язку з тим, що наведене майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчим суддею застосований оскаржуваний захід забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є речовим доказом та може бути використане як забезпечення можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна або його представника за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

У той же час, оцінюючи наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що таке майно є речовим доказом і потребує подальшого збереження шляхом арешту.
З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.
Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності підозрюваного ОСОБА_3 відбулося на підставі рішення слідчого судді, тобто у спосіб, передбачений законом.

На підстави викладеного, керуючись ст. 131, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 005 31 від 14.05.2019 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2019 (справа № 761/21667/19, провадження № 1-кс/761/15242/2019), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1