Ухвала
Іменем України
03 червня 2019 року

м. Київ
справа № 215/5183/17

провадження № 51- 2672 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року щодо засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 10 квітня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк 5 років.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК шляхом часткового складання цього покарання з покаранням, призначеним за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 03 жовтня 2016 року , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, знаходячись неподалік магазину «Фреш» на вул. Колачевського, 83/1А в м. Кривому Розі незаконно придбав шляхом привласнення знайденого та незаконно зберігав при собі з метою збуту дві коробки з-під сірників, в яких знаходилася 19 та 12 пластикових трубочок відповідно, в яких знаходилася психотропна речовина метамфітамін, які в цей же день були вилучені у нього працівниками поліції.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого через м`якість.
На обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що апеляційний суд в порушення вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не перевірив належним чином всіх доводів апеляційної скарги прокурора, не дав на них вичерпних відповідей, не навів переконливих мотивів для залишення апеляційної скарги без задоволення, не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який на момент скоєння злочину не працював, міцних соціальних зв`язків не мав, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, зокрема, за ч. 2 ст. 307 за розповсюдження наркотичних засобів, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічно поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Крім того зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано те, що суд, при призначені покарання ОСОБА_5 , мав врахувати обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Вивчивши касаційну скаргу прокурора, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора, викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до положень ст.12 КК відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює, не одружений, перебуває на обліку у лікаря нарколога, характеризується посередньо. Разом з цим, судом враховано пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття обвинуваченого і сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК судом встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прийшов до висновку, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених КК, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Доводи у скарзі прокурора про те, що ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована в частині призначення покарання та неврахування обставини, яка його обтяжує рецидив злочину, не є переконливими, оскільки спростовуються зазначеними в ухвалі мотивами апеляційного суду.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали апеляційної інстанції, суд зазначив, що доводи прокурора щодо неврахування судом обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів не є підставою для скасування вироку стосовно ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ч.2 ст. 67 КК суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання. Так, наявність у ОСОБА_5 попередніх судимостей була врахована судом як обставина, яка негативно характеризує особу винного.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3