ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/457/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні начальника державної установи «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_7 , призначеного йому вироком Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2012 року за ч.3 ст. 153 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання, виходив із того, що ОСОБА_7 своє виправлення ставленням до праці не довів і відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу і застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Засуджений посилається на те, що в нього літня, хвора мати, якій потрібна моральна та фізична допомога.

Вказує, що за час перебування в установі виконання покарання має одне стягнення, тринадцять заохочень, вивчився на токаря, електрозварювальника, столяра. Працював на промисловій зоні в період з травня 2017 року до початку червня 2018 року.

В червні 2018 року адміністрацією установи його було переведено до дільниці соціальної реабілітації, однак у зв`язку із протестом прокурора, в липні цього ж року, його було переведено до колонії.

Апелянт зазначає, що в жовтні 2018 року адміністрацією установи виконання покарання, у зв`язку із його задовільною характеристикою, було направлено подання про його умовно-дострокове звільнення , яке на його думку, має бути задоволено.

Під час апеляційного розгляду засуджений та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 засуджений вироком Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2012 року за ч.3 ст. 153 КК України у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2016 року зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.01.2012 року по 06.11.2012 року.

Початок строку відбування покарання 11.01.2012 року, кінець строку 16.03.2021 року.

За період відбування покарання у державній установі «Північна виправна колонія №90» протягом 2013-2018 років до засудженого дванадцять разів застосовувалися заходи заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Разом із тим, слід враховувати, що дотримання режиму утримання є мірою необхідної поведінки засуджених осіб.

На засудженого у жовтні 2017 року накладалося одне стягнення у вигляді догани за порушення встановлених правил відбування покарання , яке на даний час зняте.

Із характеристики слідує, що установою виконання покарання ОСОБА_9 характеризується позитивно, на заходи виховного впливу реагує позитивно, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, приймає участь у санітарно-гігієнічній секції, виконує роботи по благоустрою установи, проявляє ініціативу. Конфліктних ситуацій не створює, підтримує соціальні зв`язки.

Матеріали провадження підтверджують, що засуджений, був працевлаштований лише з квітня 2017 року, тобто безпосередньо перед настанням строку для розгляду питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення, що нівелює твердження про сумлінне ставлення ОСОБА_7 до праці. Відомостей про те, що ОСОБА_7 був працевлаштований з 2012 по 2017 рік матеріали провадження не містять.

Вбачається, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів. Наразі відбуває покарання за особливо тяжкий злочин.

23.06.2018 року засуджений був переведений до дільниці соціальний реабілітації установи виконання покарання. За вказівкою Херсонської місцевої прокуратури від 13.07.2018 року ОСОБА_7 переведений до дільниці ресоціалізації установи.
Комісією установи виконання покарання від 17.11.2017 року було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
Міською спостережною комісією 01.11.2018 року відмовлено у погодженні подання начальника державної установи «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що засуджений не довів своє виправлення (а.п. 8).
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сумлінною, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно- дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого, його працевлаштування фактично лише перед зверненням із поданням самі по собі не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Твердження засудженого про неврахування судом здобуття ним робітничих спеціальностей під час відбування покарання є неприйнятними, поза як такі відомості в матеріалах провадження відсутні , а відтак і не могли бути враховані судом.

Наявність у ОСОБА_7 матері похилого віку не можна визнати правовою підставою для умовно-дострокового звільнення його від подальшого відбування покарання.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 , 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2