Постанова

Іменем України
26 вересня 2019 року

м. Київ
Справа № 274/611/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4805/195/18

Провадження № 51 1499 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 09 грудня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2019 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з дня приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 : на користь потерпілої ОСОБА_10 12 778 гривень 50 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 гривень моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_11 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_12 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; на користь держави 4 576 гривень процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Ухвалено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна»: на користь потерпілої

ОСОБА_10 115 200 гривень на відшкодування матеріальної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_11 4 572 гривні 50 копійок на відшкодування матеріальної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_12 3 138 гривень 18 копійок на відшкодування матеріальної шкоди.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 грудня

2017 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 з неправильним встановленням шин, що впливає на безпеку дорожнього руху та не відповідає вимогам пункту 31.1. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), рухався по автодорозі «Бердичів-Хмільник» зі сторони м. Бердичева Житомирської області в напрямку м. Хмільник Вінницької області.

На 06 км зазначеної автодороги поблизу с. Любомирівка Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_6 , будучи завчасно попередженим дорожнім знаком 1.13 ПДР «Слизька дорога» з табличками до нього 7.12 ПДР «Ожеледиця» та 7.2.1 ПДР «Зона дії 4 км», проігнорував їх та, рухаючись у правій смузі руху по лівобічному заокругленню дороги, позначеному дорожніми знаками 1.4.2 ПДР «Напрямок повороту» в світлу пору доби та в умовах достатньої видимості, порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3.б), 10.1, 12.1 ПДР і лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив її та при виїзді із зазначеного заокруглення автодороги не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожніх умов (ожеледиці), не впорався з керуванням, допустив занос свого автомобіля ліворуч з виїздом на смугу зустрічного руху, де зіткнувся задньою правою боковою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля марки «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , яка не мала можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів з моменту виникнення небезпеки для її руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «Renault Logan» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спричинено смерть, а водію автомобіля марки «Toyota Corolla» ОСОБА_12 заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_16 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі від 12 квітня 2019 року засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього, призначити більш м`яке покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України. Вважає, що при призначені покарання суд в повній мірі не врахував, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, є особою похилого віку та інвалідом 3-ї групи, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується та займається суспільно корисною працею, частково відшкодував заподіяну шкоду, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
У доповненнях до касаційної скарги від 08 травня 2019 року ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.
У доповненнях до касаційної скарги від 09 вересня 2019 року ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
У зазначених доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що з ним, як учасником дорожньо-транспортної пригоди, так і не було проведено слідчий експеримент та, як наслідок, його показання не враховані експертами під час проведення транспортно-трасологічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди, а тому висновки зазначених експертиз вважає неправильними. Указує на те, що після заносу двигун його автомобіля вимкнувся і автомобіль зупинився, а автомобіль марки «Тойота», яким керувала ОСОБА_12 , знаходився на відстані 300 метрів і остання мала змогу уникнути зіткнення шляхом маневру об`їзду перешкоди, про що вона зазначала в інтерв`ю журналістам. Указує на те, що апеляційний суд не встановив і не усунув вказаних порушень, про які він зазначав у доповненні до апеляційної скарги.
У запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпіла ОСОБА_12 зазначає про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, та просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кожна у своєму зверненні до Верховного Суду вказують на суворість призначеного Кузьмичу покарання, просять врахувати дані про його особу, обставини кримінального правопорушення та обмежитись мінімальним покаранням.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисники у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги, зазначали про обґрунтованість доводів касаційної скарги та просили її задовольнити, скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпілий ОСОБА_9 вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть кількох осіб та заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд обґрунтовано послався на показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що не впорався з керуванням, його автомобіль занесло і викинуло на смугу зустрічного руху, він намагався його вирівняти, однак відбулось зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_6 не зазначав про вимкнення двигуна автомобіля, яким він керував, та його зупинку на смузі зустрічного руху.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним як підозрюваний, ОСОБА_6 відмовився від проведення слідчого експерименту з його участю. Під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту не наполягала на проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та призначенні додаткових або повторних судових експертиз. Крім того, в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_16 не оспорював висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікацію вчиненого за ст. 286 ч. 3 КК України, зазначав про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просив пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши положення статей 69, 75 КК України. Згідно з журналом судового засідання від

14 грудня 2018 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_16 повідомив, що доповнень до апеляційної скарги він не подавав, а обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що додаткові документи подав він як пояснення для уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди про те, що її винуватицею була водій ОСОБА_12 , а не він.
Суд першої інстанції в обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_6 послався, у тому числі: на показання потерпілих ОСОБА_12 ,

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та

ОСОБА_19 ; на дані, які містяться в протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди від 09 грудня 2017 року, протоколах огляду трупів осіб від 09 грудня 2017 року та 10 грудня 2017 року, протоколах слідчого експерименту за участю свідка

ОСОБА_17 та потерпілої ОСОБА_12 від 30 грудня 2017 року; висновки судово-медичних експертиз від 30 січня 2018 року №№ 296, 297, 298 про причини смерті відповідно ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та висновок судово-медичної експертизи від 18 грудня 2017 року № 501 про тяжкість заподіяних ОСОБА_12 тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 15 січня 2018 року № 3/1259 про неправильне встановлення шин на автомобілі марки «Renault Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, суд також безпосередньо дослідив у судовому засіданні та обґрунтовано визнав належними, допустимими та достовірними доказами висновки судової транспортно-трасологічної експертизи від 15 січня 2018 року № 3/1261 та судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 16 січня

2018 року № 3/40. Згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи від

15 січня 2018 року № 3/1261 первинний контакт відбувся між переднім бампером автомобіля марки «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_2 та правою боковою частиною автомобіля «Renault Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , який до зіткнення рухався в заносі. Відповідно до висновкусудової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 16 січня 2018 року № 3/40 у причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної пригоди є рух водія автомобіля «Renault Logan» ОСОБА_6 у напрямку смуги руху автомобіля «Toyota Corolla» під керуванням ОСОБА_12 в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані, що значно менша за зупиночний шлях автомобіля «Toyota Corolla». ОСОБА_12 не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем марки «Renault Logan», застосувавши своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (момент виїзду автомобіля марки «Renault Logan» на смугу її руху). Технічна можливість запобігти зіткненню шляхом застосування маневру об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у даному випадку не визначалась, оскільки такий маневр можна рекомендувати лише для об`їзду нерухомої перешкоди, а якщо виникає небезпека для руху, необхідно застосувати лише гальмування, бо рухома перешкода у будь-який момент часу може змінити характер свого руху.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 286 ч. 3 КК України. При цьомусуд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначенні покарання ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 3 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки у вигляді смерті трьох осіб, дані про особу ОСОБА_6 , у тому числі й ті, на які є посилання у касаційній скарзі, думку учасників судового провадження щодо міри покарання. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав добровільне часткове відшкодування заподіяних збитків, наявність у ОСОБА_6 інвалідності 3-ї групи, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки в межах санкції ст. 286 ч. 3 КК України, що не є максимальними межами, мотивувавши таке рішення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_16 на вирок місцевого суду, перевірив викладені у ній доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши своє рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3