Провадження № 1-в/127/579/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Клопотання мотивоване тим, що вироком Верховного Суду АРК від 05 травня 1998 року ОСОБА_5 остаточно засуджено на підставі ст.ст. 42,93 «а» КК України 1960 року до смертної кари розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 30 липня 1998 року вирок залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду АРК від 22 червня 2000 року засудженому ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 07 травня 2002 року з вироку судової колегії в кримінальних справах ВС АР Крим від 05 травня 1998 року виключено визнання ОСОБА_5 особливо небезпечним рецидивістом. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 1997 року по 30 серпня 1998 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Станом на 23 серпня 2019 року ОСОБА_5 відбув 22 роки 8 місяців 20 днів. Згідно характеристики від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 згідно п.14 ст. 134 КВК України вважається таким, що не має стягнень, заохочувався чотири рази, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, на виробництві не працевлаштований, по відношенню до персоналу установи поводить себе стримано, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не допускає порушень пожежної безпеки, підтримує зв`язки з рідними, на профілактичному обліку не перебуває, згідно постанови начальника установи від 05 березня 2015 року Пундика переведено з приміщень камерного типу для тримання двох осіб до багатомісного приміщення камерного типу. В 2018 році ОСОБА_5 звертався до Президента України з клопотанням про помилування, однак листом Адміністрації Президента №21-0290/18 від 21 грудня 2018 року клопотання про помилування залишено без задоволення.
В клопотанні адвокат, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини «справа «Петухов проти України 2», «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Ласзло Магяр проти Угорщини», «Кафкаріс проти Кіпру», «Окалан проти Турції», норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.28 Конституції України, ст.ст. 81,82 КК України, вважає за можливим здійснити заміну покарання, призначеного ОСОБА_5 у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 25 років.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання, з підстав наведених в ньому, вважав, що оскільки ОСОБА_5 , засуджений за вбивство лише однієї людини, не є рецидивістом, негативно ставиться до скоєного ним злочину, прагне стати на шлях виправлення, має міцні соціальні зв`язки, наявні всі правові підстави для задоволення клопотання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він став на шлях виправлення, вину у вчинених ним злочинах визнав, щиро розкаявся, просив, враховуючи практику ЄСПЛ, клопотання задовольнити, ухваливши законне рішення.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що на виконання рішень Європейського суду з прав людини держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Оскільки на даний час до прийняття відповідного Закону відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі, правових підстав для задоволення клопотання немає, суд не може перебирати на себе повноваження законодавчого органу.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_5 дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Вироком Верховного Суду АРК від 05 травня 1998 року ОСОБА_5 остаточно засуджено на підставі ст.ст. 42,93 «а» КК України 1960 року до смертної кари розстрілу.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 липня 1998 року вирок залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду АРК від 22 червня 2000 року засудженому ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
Згідно характеристики від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 згідно п.14 ст. 134 КВК України вважається таким, що не має стягнень, заохочувався чотири рази, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, на виробництві не працевлаштований, по відношенню до персоналу установи поводить себе стримано, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не допускає порушень пожежної безпеки, підтримує зв`язки з рідними, на профілактичному обліку не перебуває, згідно постанови начальника установи від 05 березня 2015 року Пундика переведено з приміщень камерного типу для тримання двох осіб до багатомісного приміщення камерного типу.
В 2018 році ОСОБА_5 звертався до Президента України з клопотанням про помилування, однак листом Адміністрації Президента №21-0290/18 від 21 грудня 2018 року клопотання про помилування залишено без задоволення.
Згідно з положеннями ст.82 КК України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»: 1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. 2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. 3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. 4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання. 5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.
П.п 2,3 ч.1 ст.537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Зазначеним правом засуджений скористався в 2018 році, однак його клопотання було залишено без задоволення, оскільки, зокрема, адміністрація установи виконання покарань висловилася про недоцільність його помилування.
Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду з прав людини держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Разом з тим, на даний час до прийняття відповідного Закону відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.
Зі змісту ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Як зазначено у п. 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 р. № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному звязку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх обєднаннями тощо.
Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24.06.1999 р. № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини).
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 р. у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, слід відмовити.
Керуючись вимогами ст.ст.81,82 КК України та ст.ст.395, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: