ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/259/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - повернення обв. акту
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 18 вересня 2019 р. апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2019 р. про повернення обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прокурору

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 липня 2019 р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001842 від 19 червня 2019 р. за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, щодо ОСОБА_6 повернутий прокурору для усунення виявлених недоліків у зв`язку з тим, що в ньому не вказано, за яких обставин, коли, в якому місці і кому підозрюваний видав завідомо неправдивий офіційний документ, тобто фактично не вказано місце вчинення злочину, що ставить під сумнів належну юрисдикцію суду, на розгляд якого направлено обвинувальний акт, оскільки відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Крім того, у своїй ухвалі суд зазначив, що, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 , сторона обвинувачення вказала на вчинення ним злочину без посилання на редакцію ч.1 ст.366 КК України, - з часу набрання чинності діючим КК України ст.366 КК України існувала у двох редакціях: 1) в редакції Закону України від 05 квітня 2001 р.; 2) в редакції Закону України №3207-УІ від 07 квітня 2011 р., а відсутність чіткого посилання в обвинувальному акті на редакцію кримінального закону, за яким особі висунуто обвинувачення, порушує право останнього на захист в частині, що стосується права обвинуваченого знати, у вчиненні якого злочину його обвинувачують.

На вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він, посилаючись на порушення судом вимог КПК України, зазначає, що вказана ухвала є незаконною та необгрунтованою, такі висновки суду першої інстанції зроблені внаслідок неправильного тлумачення та застосування норм кримінального процесуального закону та Закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України; зазначив, що твердження суду про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не в повному обсязі за відсутності інформації коли, де і кому підозрюваний видав завідомо неправдивий офіційний документ, тобто без зазначення місця вчинення злочину, не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки відповідно до вимог ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчинення якого обвинувачується особа.

Щодо не зазначення місця вчинення злочину як підстави повернення обвинувального акту, як стверджується в ухвалі місцевого суду, прокурор посилається на ч.1 ст.32 КПК України, наголошуючи, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив скасувати рішення місцевого суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, повернувши обвинувальний акт прокурору в порядку ст. 314 КПК України, а висновки суду першої інстанції про порушення органами досудового розслідування вимог ст. 291 КПК України є обґрунтованими.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого закону України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

При складанні обвинувального акту органами досудового розслідування допущені недоліки, які послужили обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки у ньому не вказано, за яких обставин, коли, в якому місці і кому підозрюваний видав завідомо неправдивий офіційний документ, тобто фактично не вказано місце вчинення злочину, що ставить під сумнів належну юрисдикцію суду, на розгляд якого направлено обвинувальний акт, оскільки відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. В обвинувальному акті лише в загальному описані встановлені в ході досудового розслідування обставини, що є окремою складовою обвинувального акту, а також вказано про висунуту особі підозру.

За таких обставин, на думку колегії суддів, поданий обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , який не містить конкретного формулювання обвинувачення, є безумовним порушенням органами досудового розслідування вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, таким чином складання відповідного обвинувального акту не грунтується на вимогах закону, що порушує право обвинуваченого на захист і розгляд даного кримінального провадження неупередженим судом, а тому суд не може призначити судовий розгляд.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про необгрунтоване повернення обвинувального акту, є безпідставними, які не заслуговують на увагу.

Місцевий суд правильно зазначив про те, що наслідком порушення вимог ч.5 ст.291 КПК України може стати порушення правил підсудності, що згідно п.6 ч.2 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає чи може перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, підлягає поверненню прокурору внаслідок невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 липня 2019 р., якою повернуто обвинувальний акт за звинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи