ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/3917/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1039/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 cт.186 КК України
У Х В А Л А
іменем України

19 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000201 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Високопілля Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 30.07.2015 Оболонським районним судом м. Києва за ст.15, ч.2, ст.185 ч.2, ст.71 ч.1 КК України на 2 роки та 3 місяці позбавлення волі;
засуджено: за ч.2 ст.186 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 17.01.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року ОСОБА_8 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.01.2017 року 21.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він будучи раніше судимим за ст.ст.185,186,187 КК України, повторно, 17.01.2017 року близько 20.20 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливого мотиву та з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , що виразилось у нанесенні одного удару долонею правої руки в область обличчя потерпілої, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді: крововиливи у м`які тканини обличчя, синці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито викрав належне потерпілій майно, а саме: мобільний телефон марки виробника "LG" модель "D 724 G3s Gold" IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 вартістю 2150 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку "МТС України", з абонентським номером № НОМЕР_3 , яка для потерпілої матеріальної цінності не становить; золоту каблучку, 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 2459 грн., золоту каблучку, 585 проби, вагою 3,8 грам, вартістю 2336,05 грн.; грошові кошти в сумі 22 гривні, чим спричинив потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 6967,05 грн..

Не погоджуючись з вироком суду, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить розглянути його апеляційну скаргу, яку було подано ним 07.05.2018 року та ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08.08.2019 року залишено без руху, 03.09.2019 судом апеляційної інстанції його апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з тим, що апелянтом не було своєчасно усунуто недоліки. ОСОБА_8 наголошує, що ним в десятиденний строк було усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі про залишення його апеляційної скарги без руху. 15.08.2019 року обвинуваченим подану апеляційну скаргу, оформлену належним чином, яку адміністрація установи, в якій він утримується, не направила для приєднання до матеріалів кримінального провадження, за таких обставин апелянт зазначає, що підлягають поновленню строки на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів указує, що він не причетний до вчинення злочину, оскільки весь вечір 17.01.2017 року перебував у своєї знайомої ОСОБА_10 , що підтверджено нею особисто, але судом не прийнято до уваги. Зазначає, що огляд його речей проводився не в момент його затримання, а у відділку поліції і понятими було запрошено працівників поліції, а отже їх пояснення не можуть достовірними доказами вчинення злочину. Стверджує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про встановлення чи наявні на речах, які у нього було вилучено його особисті сліди пальців рук. Наголошує, що під час досудового розслідування не було проведено впізнання обвинуваченого потерпілою, Зауважує, що пояснення чоловіка потерпілої не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку як докази, оскільки він не міг бачити ОСОБА_8 особисто. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Іншими учасниками судового провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 усунув недоліки апеляційної скарги у строк, визначений ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08.08.2019 року, апеляційний суд вважає, що ним не було пропущено строк на апеляційне оскарження вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року щодо нього, а тому не має підстав для розгляду його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його винуватості у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно (ч.2 ст.186 КК України), колегія суддів визнає безпідставними та такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та дослідженим у справі доказам.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним у вчиненні злочину, стверджував, що потерпілу ОСОБА_9 не грабував. Показав, що весь вечір перебував у своєї знайомої ОСОБА_10 , потім з нею поїхав на маршрутці і вони разом вийшли біля типографії, вона пішла до магазину, а він відійшов, коли через декілька хвилин його затримали працівники поліції.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення та його версія події були предметом розгляду в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Обставини, за яких ОСОБА_8 відкрито заволодів чужим майном, підтверджуються наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що вона 17.01.2017 року біля 20 год. рухалась в сторону дома батьків, по АДРЕСА_3 обвинувачений ОСОБА_8 напав на неї та вдарив її рукою в обличчя, забрав мобільний телефон, золоті прикраси та гроші, а потім утік у напрямку вулиці 40 років Жовтня. Телефон згодом викинув, все це чув по телефону її чоловік ОСОБА_11 , з яким вона розмовляла та який викликав поліцію. Коли приїхала поліція, вони поїхали обстежувати район, знайшли обвинуваченогоОСОБА_8 , якого вона впевнено впізнала по статурі і рисам обличчя, так як він при нападі нахилявся до неї та вулиця була добре освітлена.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він 17.01.2017 року розмовляв по телефону з дружиною ОСОБА_9 та почув, як вона закричала, а згодом чоловічий голос вимагав у неї віддати коштовності та гроші. Він зрозумів, що на неї скоєно напад, тому викликав поліцію та поїхав до неї. Коли приїхав, то побачив що у неї розбите обличчя, вона скаржилася, що її побив якісь чоловік та забрав прикраси і мобільний телефон, якій вони знайшли біля місця нападу.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він, перебуваючи на патрулюванні, 17.01.2017 року приблизно о 20.20год., отримав виклик про грабіж. Приїхавши на місце події, посадили потерпілу ОСОБА_9 в машину, яка вказала зовнішні прикмети нападника, та поїхали обстежувати район. Рухаючись по АДРЕСА_4 , побачили обвинуваченогоОСОБА_8 , який був схожий за описом та потерпіла впізнала в ньому нападника. Коли почали біля нього гальмувати, він почав тікати, вони його наздогнали та викликали слідчо-оперативну групу, після чого він був затриманий.

Свідок ОСОБА_13 показав, що 17.01.2017 року надійшов виклик про грабіж, прибувши за місцем скоєння правопорушення, опитали потерпілу ОСОБА_9 та поїхали обстежувати територію. На вул.40 років Жовтня помітили чоловіка (обвинуваченого ОСОБА_8 ), який був схожий за описом. Коли почали гальмувати біля нього, він почав тікати, після того як вони його наздогнали, він не міг пояснити чого втікав, потерпіла в ньому впізнала нападника. Поведінка його була агресивна.

Свідок ОСОБА_14 показав, що був в якості понятого при обшуку кишень та одягу ОСОБА_8 , в результаті якого було знайдено каблучку та часи, інше речи, але які не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 показав, що був в якості понятого при обшуку кишень та одягу ОСОБА_8 , в результаті якого у нього знайшли золоту каблучку, інше речи, але які не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_16 показала, що 17.01.2017 року вона бачила біля свого будинку по АДРЕСА_3 працівників поліції, які попросили бути понятою, склали протокол огляду, що багато крові на снігу.

Свідок ОСОБА_17 показав, що був понятим при складані протоколу огляду 17.01.2017 та бачив, що на АДРЕСА_3 на снігу була кров та ОСОБА_9 була вся в крові.

Зазначені показання потерпілої та свідків суд правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчиненого злочину, а також підтверджуються іншими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 17.01.2017 року та доданих до нього фототаблиці, в якому зафіксовано місце вчинення злочину, а саме ділянка вулиці біля будинку АДРЕСА_3 , де наявні плями бурого кольору на снігу;
- відповідно до протоколів затримання від 17.01.2017р. та огляду від 18.01.2017р. у обвинуваченого ОСОБА_8 в ході затримання 17.01.2017 були вилучені наступні речі: грошові кошти в сумі 48,70 грн; 4 жетони на метро (м. Київ); жіночі наручні часи; мобільний телефон "Нокіа 1280", жіноча каблучка з металу жовтого кольору; чоловіча куртка; джинсові штани; рукавички;
- протоколом огляду від 07.02.2017р., за участю спеціаліста ОСОБА_18 , зазначених рукавичок, на яких виявлені сліди крові;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на фото із зображенням ОСОБА_8 під №3, як на особу, яка 17.01.2017 року із застосуванням насильства та відкрито для неї заволоділа її майном;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на золоту каблучку під №3, як ту, що у неї було викрадено 17.01.2017 року біля будинку №64 по вул. Ладичука у м. Херсоні. Під №3 знаходилася каблучка, яка була вилучена у ОСОБА_8 в ході затримання 17.01.2017 року;
- висновком судово-медичної експертизи №62 від 17.02.2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в м`які тканини обличчя, синці обличчя утворились від дії тупих предметів, протягом 1 доби до огляду, не виключено, 17.01.2017р., та відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникнення яких за обставин, зазначених у протоколі допиту ОСОБА_9 від 17.01.2017р. не виключено;
-висновками судово-медичної експерта №6 від 19.01.2017, №34 від 10.02.2017, №35 від 15.02.2017, кров на марлевому тампоні-змиві, вилученого з снігу з місця злочину, та кров на лівій рукавичці, (що була вилучена у ОСОБА_8 при затримання) може походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_9 ;
Вартість викраденого майна підтверджено висновком товарознавчої експерта від 27.01.2017 №256-МТ, відповідно до якого ринкова вартість станом на 17.01.2017 рік могла складати:
- золотої каблучки 585 проби, вагою 3,8 грами 2336,05грн.;
- мобільного телефону "LG" модель D 724 G3s Gold 2150 грн.;
- золотої каблучки 585 проби, вагою 4 грами 2459 грн..
Наведені вище докази в своїй сукупності узгоджуються між собою щодо обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , яким суд дав належну оцінку, та викривають його у вчиненні цього злочину.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про недоведеність обвинувачення були предметом перевірки в суді першої інстанції і спростовані під час перевірки фактичних обставин кримінального провадження.

Так, свідок ОСОБА_10 показала, що дійсно після 18.00 год. в середині грудня-січня вона перебувала разом із ОСОБА_8 , потім вони разом поїхали на маршрутці і вийшли на зупинці типографія по вул. 40 років Жовтня в м. Херсоні. Вона разом із дитиною зайшла до магазину «Везунчик», а ОСОБА_8 повідомив, що піде в туалет, однак в цей момент приїхала працівники поліції, які його затримали. Потім ОСОБА_8 зателефонував їй та повідомив, що його затримали за підозрою у вчиненні злочину.

Показанням цього свідка суд першої інстанції дав належну оцінку та обгрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать дослідженими у справі доказам. Також суд врахував, що свідок ОСОБА_10 є знайомою обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому є зацікавленою особою, та правильнорозцінив її показання, як намагання допомогти ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності.

У зв`язку з чим, посилання апелянта на неналежну оцінку показаній цього свідка, позбавлені підстав.

Не приймаються до уваги доводи апелянта про порушення вимог кримінального процесуального закону під час його затримання та обшуку, оскільки вони не грунтуються на законі.

Є безпідставними доводи обвинуваченого про те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (працівники поліції) були понятими при проведенні слідчих дій, що, на його думку, є порушенням вимог закону

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що вказаними свідками під час патрулювання було затримано ОСОБА_8 і для встановлення обставин, за яких його було затримано, вони були допитані в судовому засіданні, ці свідки як поняті участі у кримінальному провадженні не приймали, і це жодним чином не свідчить про порушення вимог ч.7 ст.223 КПК України.

Голослівними є доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про неправдивість показаній свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які брали участь як поняті при обшуку затриманого ОСОБА_8 , про виявлення в нього золотої жіночої каблучки та інших речей, оскільки вони спростовуються послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які узгоджуються з показаннями зазначених свідків щодо опису речей, які в неї було викрадено, так і результатами обшуку затриманої особи.

Неспроможними є посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що свідок ОСОБА_11 вказав на нього як особу, яка здійснила напад на його дружину ОСОБА_9 , хоча свідок не був в цей час на місці злочину.

Колегія суддів зауважує, що під час допиту свідок ОСОБА_11 повідомив обставини, за яких йому стало відомо про здійснення пограбування його дружини, з якою він розмовляв по телефону, та чув крик дружини, вимоги чоловічим голосом віддати йому коштовності та гроші, що відображено в судовому рішенні.

За викладеного, доводи обвинуваченого про неповне з`ясуванням всіх обставин справи, є надуманими і не приймаються до уваги.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до вчиненого злочину, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з яких випливає, що потерпіла прямо вказала на обвинуваченого ОСОБА_8 , який із застосуванням насильства, відкрито викрав у неї майно.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпіла та свідки) могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає, і доводи обвинуваченого з цього приводу є голослівними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, а тому доводи апелянта про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних, недопустимих та недостовірних доказах, слід визнати безпідставними.
Інших доводів, якими б спростовувались висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, обвинуваченим не наведено.

Отже, сукупність наведених у вироку доказів, який суд першої інстанції дав належну оцінку, свідчать про те, що ОСОБА_8 з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна, наніс один удар долонею правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_9 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито викрав належне їй майно. Його вина у вчиненні цього злочину судом доведено повністю.
Відповідно до встановлених фактичних обставин учиненого злочину та доведеності вини ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

У зв`язку із чим, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
Тому доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, слід визнати голослівними.

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин.
А тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, наданих сторонами обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд врахував, що ОСОБА_8 є неодноразово судимим, але на шлях виправлення не став. З урахуванням цих конкретних обставин, суд обґрунтовано обрав йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою з 17.01.2017 року до набрання вироком законної сили і відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року та правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, строк попереднього ув`язнення особи, вирок відносно якої не набрав законної сили, підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на що судом першої інстанції не звернуто уваги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволенню, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року щодо нього - без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.01.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2