У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року

у відношенні ОСОБА_5 , 1980 року народження, грудня місяця, 20 числа

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відео конференції з

ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)"
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи "Снігурівська виправна колонія (№5)" та Голови спостережної комісії Снігурівської облдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необґрунтованим. Просить врахувати, що він сумлінно працює, отримав 2 заохочення, дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання, чим довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні спільного подання начальника Державної установи "Снігурівська виправна колонія (№5)" ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у особистості засудженого є достатньо позитивними і він готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому немає підстав для задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Разом з цим, як зазначено в роз`ясненнях п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог закону та наведених роз`яснень суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому зараховано в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 07.11.2015 до 08.02.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку 07 листопада 2015 року, кінець строку 07 серпня 2021 року.

На момент подачі подання, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом.

Як вбачається з наданих матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину, неодноразово судимий, раніше звільнявся судом умовно-достроково, однак знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції послався на характеристику засудженого, згідно якій він за час відбування покарання в виправній колонії (з 25.04.2017) зарекомендував себе позитивно, працевлаштований старшим днювальним відділення, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, розпорядок дня установи, вимог пожежної безпеки, має три заохочення. 18.07.2017 допустив стягнення, яке виражалось у невиході на поіменну перевірку та грубим поводженням до адміністрації установи, за що отримав догану начальника установи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що стягнення хоча й було знято достроково за виконання разових доручень за жовтень 2017 року, однак свідчить про недостатнє виправлення засудженого, про його неготовність у повній мірі до правослухняної поведінки. Отримані засудженим два заохочення у квітні та у жовтні 2018 року, тобто у строк наближений до пільги, свідчить про намагання засудженого звільнитися з місць позбавлення волі, а не про його виправлення. У 2019 році засуджений заохочень не отримав.

Крім того, згідно даним про особу засудженого, він раніше звільнявся умовно-достроково (09.09.2013 р.) на невідбутий термін 1 рік 3 місяці 21 день, однак довіри держави не виправдав, та 07.11.2015 знову вчинив аналогічний злочин.

Суд враховує, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 питання про можливість застосування зміни умов тримання не розглядалося, і що 13.02.2018 розглядалося питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та було відмовлено як такому, що не пройшов повного курсу лікування від туберкульозу легенів, про що зазначено начальником ВК у характеристиці засудженого.

Тому, апеляційний суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності, факт того, що ОСОБА_5 раніше звільнявся судом умовно-достроково, однак знову вчинив умисний тяжкий злочин, свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

Крім того, суд враховує, що подання начальника ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання взагалі не мотивовано.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання. Суд вважає, що доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції є неспроможними, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3