ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/256/19 Справа № 212/497/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі
відео конференції) ОСОБА_7
представника потерпілого (в режимі
відео конференції) ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника цивільного відповідача
(в режимі відео конференції) ОСОБА_10
обвинуваченого (в режимі
відео конференції) ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження № 0000686 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та цивільного відповідача ПАТ ПІВНІЧТРАНС на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 3018 року ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Обрано стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, узявши останнього під варту у залі суду.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Стягнуто солідарно з обвинуваченого ОСОБА_11 та Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» моральну (немайнову) шкоду в сумі 400 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_14 .
Стягнуто солідарно з обвинуваченого ОСОБА_11 та Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» моральну (немайнову) шкоду в сумі 400 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_15 .
Стягнуто солідарно з обвинуваченого ОСОБА_11 та Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» моральну (немайнову) шкоду в сумі 800 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_9 . В задоволенні матеріальних вимог відмовити, оскільки вони не підтверджені документально.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_11 визнано винним за наступних обставин.
Так, 16.10.2014 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автобусом Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Ногіна, в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху,проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, рухався зі швидкістю в межах від 70 до 90 км/год, та допустив занос керованого транспортного засобу, в процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 , який рухався у зустрічному напрямку.
Водій ОСОБА_11 , грубо порушив п. п. 1.3, 1.5, 12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно регулювати його рух та безпечно керувати ним».
п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».
п. 12.9 «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.412.7, на дорожніх знаках 3.29, 3.31 або на розпізнавальному знаку, встановленому на транспортному засобі відповідно до підпункту и пункту 30.3 цих Правил».
Порушення водієм ОСОБА_11 п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, спричинило дорожньо-транспортну пригоду, під час якої:
потерпілій ОСОБА_17 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток черепу і тулубу з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів, а саме: крововиливи у м`які покривні тканини голови в лівій скроневій та правій тім`яній області; повний лінійний звивистий перелом лівої скроневої кістки, основної кістки, правої скроневої кістки, потиличної кістки; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка; в товщі мозкової речовини виявлені множинні дрібні кісткові фрагменти; крововиливи у шлуночки головного мозку;крововиливи у м`язи шиї праворуч у нижній третині у надключичній ділянці; повні косо-поперечні переломи 1, 2 ребер праворуч по біляхребцевій та середньо-ключичним лініям; крововиливи в суглобові сумки обох колінних суглобів; крововиливи у м`які тканини та жирову клітковину обох колін; забита рана в правій завушній області; на правій бічній поверхні шиї у середній та нижній третинах ділянки шкіри із множинними дрібно-крапковими внутрішньо шкірнми крововиливами; множинні синці в правій надключичній та над плечовій ділянці з переходом на зовнішньо-бічну поверхню правого плеча у верхній третині; 5 синців на тильній поверхні основних фаланг 2-5 пальців правої кісті; 6 синців на внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на долонній поверхні лівої кисті, на тильній поверхні основних фаланг 2-4 пальців лівої кисті; 3 забитих рани на внутрішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, на тильній поверхні основних фаланг 2 та 3 пальців лівої кисті; синець на передній поверхні правої гомілки у верхній третині; садно на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; 5 саден на передній поверхні обох гомілок у верхній третині; синець на передній поверхні лівого колінного суглоба; синець на внутрішній поверхні лівої гомілки у нижній третині. Всі виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, що могло бути в умовах дорожньо-транспортної пригоди»;
потерпілій ОСОБА_18 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма тулубу, яка супроводжувалась переломами кісток тулубу з ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується характерними змінами з боку внутрішніх органів, а саме: множинні крововиливи у товщі м`яких тканин грудної клітини на передній поверхні від ключиці до рівня 8 ребра праворуч, від лопаточної лінії праворуч до середньо-ключичної лінії ліворуч, на фоні яких виявлені повні косо-поперечні переломи 2-8 ребер праворуч по лопаточній та середньо-ключичним лініям, повний поперечний перелом тіла грудини на рівні 3 ребер; множинні крововиливи під плеврою обох легень на фоні яких виявлені 2 розриви правої легені нижньої частки по лопатковій лінії; крововиливи в товщі перикарду на передній поверхні; крововиливи на передній поверхні лівого передсердя; дрібно хвилястий розрив на діафрагмальній поверхні правої частки печінки, в правій плевральній порожнині 2000 мл. крові, в черевній порожнині до 200 мл темної рідкої крові; синці на грудній клітині; повнокров`ям внутрішніх органів, рідким станом крові. Всі виявлені тілесні ушкодження в області тулубу відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, виникли від дії тупих твердих предметів якими могли бути виступаючи частини салону транспортного засобу, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди»;
потерпілій ОСОБА_19 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма; закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; забійно-скальпована рана правої лобної ділянки, синець потиличної ділянки голови; закритий перелом правої лонної кістки з подальшим переходом на вертлюжну западину; садна обох верхніх та обох нижніх кінцівок. Виявлені ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознаками тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. Виникнення комплексу тілесних ушкоджень у потерпілої знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з травмою під час ДТП 16.10.2014»;
потерпілій ОСОБА_20 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма; закрита травма грудної клітини; закриті сколкові переломи 8-10 ребер праворуч; розрив правої легені, який ускладнився розвитком гемо пневмотораксом праворуч та під шкіряною емфіземою; закриті переломи сідничної та лонної кісток тазу; садно правої скроневої ділянки голови; забійна рана правої кисті. Виявлені ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у потерпілої знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з травмою під час ДТП 16.10.2014»;
потерпілому ОСОБА_21 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: садно голови; синці грудної клітини; закритий перелом правої променевої кістки зі зміщенням; закритий перелом акроміального кінця правої ключиці. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. Ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, або при ударі об такі ж предмети, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди в середині салону автомобіля. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 16.10.2014»;
потерпілому ОСОБА_22 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма; забійна рана та садна голови; закрита травма грудної клітини; переломи 9-12 ребер праворуч, які ускладнилися розвитком гемотораксу; компресійний перелом тіла 10 грудного хребця; закрита травма передньої черевної стінки; забій правої нирки; розлога рвана рана лівої гомілки. Виявлені ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого знаходяться у прямому причинному зв`язку з травмою під час ДТП»;
потерпілій ОСОБА_23 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма; відкритий перелом зовнішньої щиколотки великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням гомілки; розлога рвана рана лівого стегна з відшаруванням шкіри та підшкіряної клітковини; підшкіряна гематома; відкритий вивих основної фаланги 2-го пальця правої кисті. Виявлені ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілої знаходяться у прямому причинному зв`язку з травмою під час ДТП»;
Таким чином, через злочинну самовпевненість водія ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено загибель потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , заподіяно тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_20 і ОСОБА_22 та спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілим ОСОБА_19 , ОСОБА_21 і ОСОБА_23 .

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03.09.2018 року змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» в сумі 400 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_13 та в сумі 400 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_9 . В задоволенні матеріальних вимог відмовити, оскільки вони не підтверджені документально. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог ч.2 ст. 264 ЦПК України, суд за межами заявленого цивільного позову потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , незаконно стягнув моральну шкоду з обвинуваченого ОСОБА_11 , якого не зазначено відповідачем у позові. Також суд, ухвалюючи рішення, не зазначив у якій конкретно сумі стягнуто кожній потерпілій ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , чим порушив вимоги ч.1 ст. 266 ЦПК України.

-потерпіла ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року змінити. В частині відшкодування матеріальної шкоди стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» матеріальну шкоду в сумі 160 000 гривень. В частині відшкодування моральної шкоди стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» моральну (немайнову) шкоду в сумі 4 000 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_9 . В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Також апелянт просить внести виправлення описки в ініціали імені фактично потерпілої ОСОБА_18 замість ОСОБА_24 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду є не зовсім обгрунтованим в частині заявленого її як потерпілою цивільного позову, містить значне порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст. 127,128 КПК України.
Також вказує, що сума матеріальної та моральної ( немайнової ) шкоди не відповідає дійсності, оскільки у зв`язку із спричиненням смерті їхній мамі - ОСОБА_18 , потерпілій та її неповнолітній сестрі, була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість проведення активного громадського життя та інших негативних явищах. Внаслідок обставин, що привело до загибелі їхньої мами - ОСОБА_18 , вона із сестрою й досі відчувають почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживають щодо подальшого свого життя та за життя неповнолітньої сестри, яка вже тепер позбавлена материнської любові та ласки. Тепер порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації.
Апелянт зазначає, що після смерті мами в них появилась стійка боязнь пересування на громадському транспорті, тому вони змушені усі засідання суду наймати особистий транспорт з водієм. Відстань від місця проживання до суду складає 25 км в один бік. За чотири роки судових засідань вона змушена була більше ніж 48 разів наймати особистий транспорт для відвідування судових засідань, на підтвердження чого додає копії квитанцій на паливно-мастильні матеріали. (станом на 29 серпня 2016 року до позовної заяві нею були долучені квитанції на паливно - мастильні матеріали на суму 1585,35грн., однак судові засідання були подовженні та нею були понесені додаткові витрати на наступні судові засідання на суму 1535,26 грн.. Також їй була завдана майнова шкода в сумі 160 000 грн., а саме: купівля та установка пам`ятника за ціною -151 440, 49грн.; транспортні розходи на суму - 3120,61грн.; затрати на похоронне бюро - 184,90+1800,0+3454,0=5438,90грн.; розбитий планшет мами -7084,51 грн.
Крім того, апелянт звертає увагу, що просила суд стягнути матеріальну та моральну (не майнову) саме з громадського перевізника - ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», без солідарності з ОСОБА_11 , оскільки в її позовній заяві відсутні як вимоги солідарного стягування, так і наявність ОСОБА_11 у якості цивільного відповідача, але суд залишив це поза своєю увагою.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2018 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 жовтня 2014 року, одразу ж після ДТП, водія ОСОБА_11 , без участі жодного адвоката було опитано слідчим, під час чого, він дав пояснення про те, що підставою заносу автомобіля був об`їзд пішохода, який створив небезпеку для руху і перетинав проїзну частину в невстановленому місці зліва направо по ходу руху керованого ним транспортного засобу, а не проста недбалість водія ОСОБА_11 по керуванню автомобіля з перевищенням швидкості, яка призвела до банального заносу з виїздом на зустрічну смугу руху.
Будучи допитаним в якості підозрюваного під час досудового слідства, а також під час дачі показів в суді ОСОБА_11 підтвердив механізм ДІП, про який він повідомив в перший день ДТП.
Вказує, що під час судового розгляду справи стороною захисту були подані клопотання про допит свідка сторони захисту ОСОБА_25 , проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_11 і даного свідка та призначення автотехнічної експертизи за його результатами, так як під час вказаного слідчого експерименту обставини, про які вказує обвинувачений, були б або підтверджені, або спростовані, та доповнення судового розгляду окремими процесуальними діями. Однак суд в задоволені даних клопотань сторони захисту відмовив, чим порушив право обвинуваченого на захист, що також призвело до неповноти судового розгляду.
Крім того, апелянт виражає незгоду з висновком автотехнічної експертизи № 58/27-6 від 14.01.2015 року, зазначаючи про те, що 27 грудня 2014 року слідчим ОСОБА_26 було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_16 , під час якого швидкість транспортного засобу, яким керував обвинувачений, не встановлювалась. 05 січня 2015 року слідчий призначив автотехнічну експертизу з вихідними даними про те, що швидкість транспортного засобу, яким керував обвинувачений була 70 км/год і постійно збільшувалась, але, на думку апелянта, слідчий не мав об`єктивно встановлених достовірних даних про швидкість руху транспортного засобу обвинуваченого, а задана експерту швидкість є виключно припущенням слідчого, яка ґрунтувалась на суб`єктивних, недостовірних показах свідків і потерпілих, які рухались в автомобілі під керуванням обвинуваченого, жоден з яких не мають ніяких здібностей і спеціальних навичок встановлювати достовірну і точну швидкість руху транспортного засобу під час перебування в ньому в якості пасажира, які були взяті експертом за основу для проведення розрахунків, і, як наслідок, лягли в основу його висновку, згідно якого експерт встановив, що задана слідчим швидкість була небезпечною і стала підставою втрати контролю керування автомобілем і заносом з виїздом на зустрічну полосу руху. Захисник зазначає, що на момент призначення експертизи слідчий мав відомості, надані ОСОБА_11 про те, що його швидкість руху була приблизно 50 км/год, і підставою заносу транспортного засобу став об`їзд перешкоди у вигляді пішохода, який рухався по проїзній частині в невстановленому місці. Однак слідчий не задав вказану ОСОБА_11 швидкість експерту, не перевірив навіть її достовірність під час слідчого експерименту, однобічно, виключно з обвинувальним ухилом навмисно задав експерту більшу швидкість, таку, яка є більшою, ніж з якою дозволено рухатись по місту (а саме не більше 60 км/год - п. 12.4 ПДР України).
Піддає сумніву апелянт і висновок автотехнічної експертизи №58/27-11 від 16.01.2015 року, оскільки проведений слідчим 16.01.2015 року експеримент за участю потерпілої ОСОБА_20 і свідка ОСОБА_21 з метою встановлення швидкості руху керованого обвинуваченим автомобіля був проведений з грубими порушеннями вимог КПК щодо проведення слідчого експерименту в умовах, аналогічних обставинам і механізму ДТП, а також з порушенням вимог п. 2.6 Методичних рекомендацій. Погодні і дорожні умови, в момент проведення слідчого експерименту від 16.01.2015 року, під час якого відтворювався рух транспортного засобу, не відповідали умовам в день самого ДТП, що, на думку адвоката, вказує на те, що параметри швидкості, які були надані експерту в якості вихідних даних, були встановлені не достовірно і не об`єктивно.
Також апелянт звертає увагу і на те, що судовий розгляд справи проводився без участі цивільного відповідача, а саме ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», суд належним чином не повідомив їх, позбавив права на подачу відзиву на позов.
Вирішуючи питання задоволення цивільних позовів, суд стягнув на користь потерпілих виключно моральну шкоду солідарно з обвинуваченого і ПАТ «Північтранс». Жодного обґрунтування підстав відмови про стягнення шкоди, як моральної, так і матеріальної з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» вироку суду відсутнє.
Таким чином, суд, проігнорувавши вимоги цивільних позивачів про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», ігноруючи вимоги чинного законодавства, неправильно встановив цивільно-правові відносини, і розглянув цивільний позов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

- цивільний позивач ПАТ ПІВНІЧТРАНС просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2018 року в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та неповнолітньої особи ОСОБА_9 , в інтересах якої діє ОСОБА_13 до цивільного відповідача ПАТ «Північтранс» скасувати і призначити справу на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з винесеним рішенням суду в частині часткового задоволення цивільних позовів не згоден, оскільки вважає його незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального права, при цьому при розгляді судом цивільних позовів не були повно та всебічно з`ясовані та перевірені всі фактичні обставини справи, не були доведені обставини справи, що мають значення, і які суд вважав встановленими, не були об`єктивно оцінені докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті.
Оскільки в обгрунтування своїх вимог цивільними позивачами ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , в інтересах якої діє ОСОБА_13 , не було надано жодних належних доказів, а порядок подачі цивільного позову було порушено й не сплачено не підлягали задоволенню, стягнутий розмір моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_15 є необгрунтованим та недоведеним, оскільки рівень інфляції в Україні та тривалість судового розгляду, на що посилається остання, не може взагалі бути обґрунтуванням розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
Також звертає увагу на те, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Mercedes-Benz 310D», р/н НОМЕР_1 на момент ДТП (16.10.2014р.) була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ АВТО», яке по справі №212/497/15-к було залучено у якості цивільного відповідача, але рішення стосовно задоволення стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ АВТО» страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригод, цивільним позивачам по справі суд взагалі не розглядав, що є незрозумілим та не припустимим з огляду на вимоги закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та судовою практикою.

На апеляційну скаргу цивільного відповідача ПАТ «Північтранс» потерпілою ОСОБА_15 були подані заперечення, в яких остання просить залишити її без задоволення, оскільки вимоги даної скарги суперечать її інтересам.
Щодо апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_15 зазначила, що вона відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить її інтересам та є її конституційним правом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження з приводу поданих апеляцій, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів колегія суддів дійшла наступного висновку.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і не об`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено й даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та провівши апеляційний розгляд, вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Вироком суду ОСОБА_11 визнано винним за ч. 3 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, заподіяло потерпілим тяжке та середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 3 ст. 286 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів.
Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи про те, що в діях ОСОБА_11 відсутній склад інкримінованого йому злочину, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, оскільки обвинувачений(сторона захисту) взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
Визнаючи ОСОБА_11 винним у вчиненні інкримінованого злочину, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку, зокрема, обґрунтовано поклавши в основу вироку показання свідка ОСОБА_16 про те, що він працював водієм маршрутного автобусу у фірмі «Приват Транс» приблизно п`ять років. 16 жовтня 2014 року він працював водієм на 209 маршруті, та рухаючись приблизно о 10:30 10:40 годині ранку з зупинки «Суха Балка» до зупинки «Фрунзе» Біля зупинки «Фрунзе» збільшив швидкість приблизно до 60 км/г. Дорога була вільна, трохи волога, оскільки перед цим пройшов невеликий дощ. На підйом і перед зупинкою «Фрунзе» у зустрічному напрямку помітив маршрутний автомобіль Спрінтер, який пересік подвійну суцільну смугу, його почало зносити з другої полоси на зустрічну. Зрозумів, що відбудеться зіткнення, але вже вдіяти нічого не міг, лише зупинив свій автомобіль. Зустрічний автомобіль їхав на великій швидкості та після цього відбулось зіткнення. В момент зіткнення його сильно прижало до автомобілю, оскільки удар прийшовся на сторону водія. Він одразу повернувся в салон до пасажирів, запитав чи всі цілі. Далі момент після аварії пам`ятає погано, пам`ятає, що приїхала швидка медична допомога та забрала його та інших постраждалих до лікарні. Чому саме зустрічний автомобіль виїхав на зустрічну смугу, пояснити не може, можливо водій не впорався з керуванням, оскільки, як йому здалось, даний автомобіль рухався на великій швидкості, приблизно 90 км/г. Ніяких інших транспортних засобів на той момент на дорозі не було, пішоходів не було. Гальмівний шлях після аварії залишився. При слідчому експерименті він був присутній та показував як саме відбулось зіткнення, з якої полоси зустрічний автомобіль почало заносити та як саме відбулось зіткнення. Слідчий експеримент проводили на тому ж самому місці, на якому відбулась аварія. Пасажири також були присутні в автомобілі в тій самій кількості, як і в день аварії.
Дані свідчення підтверджуються й показами потерпілої ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні пояснила, що 16 жовтня 2014 року вона їхала в маршрутному таксі № 323. На зупинці «Фрунзе» відбулась аварія, обставини якої вона не пам`ятає, пам`ятає лише що маршрутку почало нести в бік, вона почала голосно кричати, після чого відбулось зіткнення та вона втратила свідомість. Вважає, що водій втратив керування оскільки рухався дуже швидко.
Не суперечать викладеному раніше і покази потерпілого ОСОБА_21 , який показав, що 16 жовтня 2014 року він стояв на зупинці громадського транспорту «Піонер». Сів до маршрутного таксі, та проїжджаючи зупинку «Фрунзе» помітив, що автомобіль, в якому він рухався почало вести на зустрічну смугу. Відбулось зіткнення з іншою маршруткою та він втратив свідомість.
Дані покази мають характер логічних, послідовних та таких, що цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, даних про те, що вищезазначені особи надали неправдиві свідчення з метою оговорити обвинуваченого не встановлено, а отже у колегії суддів немає й підстав піддавати сумніву показання цих учасників кримінального провадження, які є доказом винуватості ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого злочину та які було покладено судом першої інстанції в основу свого обвинувального вироку, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.
Також вищезазначений висновок суду підтверджується і даними досліджених в судовому засіданні документів, у тому числі:
- протоколом огляду місця події від 16.10.2014 року з фототаблицями до нього, згідно якого в період часу з 11-00 години до 13-40 години місцем дорожньо транспортної пригоди є частина проїжджої частини вул.. Ногіна в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду. Зіткнення транспортних засобів автобусу Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , та автобусу Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Проведений огляд трупу невстановленої жінки;
- актом обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги вул..Ногіна, відповідно до якого 16.10.2014 року, біля 10 годин 45 хвилин, під час дощу, по мокрому асфальтобетонному покриттю вул.. Ногіна з боку вул.. Електрична в напрямку вул.. 20-го партз`їзду, рухався автобус Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , який в районі електроопори № 50 не витримав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, після чого автобус Mercedes-Benz 310D виїхав за межі проїжджої частини дороги, де скоїв наїзд на невстановленого пішохода;
- висновком експерта № 1951 від 21.10.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_17 ;
- висновком експерта № 1960 від 22.10.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_18
- висновком експерта № 2536/15 від 14.11.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_19 ;
- висновком експерта № 2665 від 05.12.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_20 ;
- висновком експерта № 2793/21 від 25.12.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_21 ;
- висновком експерта № 2798/23 від 26.12.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_22 ;
- висновком експерта № 2797/22 від 26.12.2014 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_23 ;
- висновком експерта № 60 від 19.01.2015 року щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;
- висновком транспортно-трасологічного дослідження № 58/29-292 від 14.11.2014 року, згідно якого при первинному контакті повздовжні вісі автобуса Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобусу Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились під кутом 50 ( ± 7) градусів, відносно автобусу Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 ; (по питанню 2) встановити розташування ТЗ відносно меж проїжджої частини дороги в момент їх зіткнення, з урахуванням встановленого кута між ними в зазначений момент не надається можливим;
- висновком судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 58/28-293 від 05.11.2014 року, відповідно до якого робоча гальмова система та задня підвіска автобуса Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 перебувають в працездатному стані. Оскільки непрацездатність рульового керування та передньої підвіски автобуса Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 настала в наслідок ДТП (зіткнення ТЗ), то питання щодо виявлення водієм несправностей, які привели до непрацездатності зазначених систем втрачає технічний сенс;
- висновком судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 58/28-294 від 10.11.2014 року про те, що рульове керування автобуса Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 перед ДТП, вірогідно, знаходилось в технічно працездатному стані, під час якого були відсутні будь-які несправності, які б впливали на її вихідні параметри. Оскільки висновок про працездатність рульового керування досліджуваного автобуса є вірогідним, то дати відповідь на питання про час виникнення несправностей, які послужили причиною відмови рульового механізму та можливості виявлення їх водієм до ДТП, не надається можливим. Підвіска автобуса Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед ДТП, знаходилась в технічно працездатному стані, під час якого були відсутні будь-які несправності, які б впливали на її вихідні параметри, а тому питання про час виникнення несправностей, які послужили причиною відмови ходової системи взагалі та можливості виявлення їх водієм до ДТП, не має технічного сенсу;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю водія автобуса Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 від 27.12.2014 року, згідно якого свідок на місці ДТП вказав, що 16.10.2014 року він працював водієм на 209 маршруті, та рухаючись приблизно о 10:30 10:40 годині ранку з зупинки «Суха Балка» до зупинки «Фрунзе». Свої пояснення щодо обставин ДТП надані раніше повністю підтверджує. Під час проведення слідчого експерименту на місці ДТП застосовувались статистичні транспортні засоби, зі слів свідка ОСОБА_16 встановлено місце зіткнення транспортних засобів, проведені відповідні заміри напрямку руху автобусів та їх руху відповідно вісі дороги та відстані від краю проїжджої частини дороги.
- висновком авто технічного дослідження № 58/27-6 від 14.01.2015 року, згідно якого водій ОСОБА_11 керуючи автобусом Mercedes-Benz 310D для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_16 , керуючи автобусом Mercedes-Benz 313СDІ для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
При заданих слідством вихідних даних, водій автобуса ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ під керуванням водія ОСОБА_16 , своєчасним виконанням вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
При заданих слідством вихідних даних водій автобуса Mercedes-Benz 313СDІ ОСОБА_16 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автобусом Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 своєчасним виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, із зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення.
При заданих слідством вихідних даних в діях водія ОСОБА_11 по керуванню автобусом Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
При заданих слідством вихідних даних в діях водія ОСОБА_16 по керуванню автобусом Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору могли б знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається;
- протоколом проведення слідчого експерименту 16.01.2015 року за участю потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , відповідно до якого на місці ДТП потерпілі, кожен окремо вказали, ОСОБА_20 - що ділянку проїжджої частини 40 метрів він проїхав за 1,6 секунди, ОСОБА_21 40 метрів за 1,8 секунди;
- висновком авто технічного дослідження № 58/27-11 від 16.01.2015 року щодо обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, проведеного за результатами слідчого експерименту за участю потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , відповідно до якого швидкість руху автобуса Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 встановлена експериментальним шляхом та складає: якщо ділянку шляху 40,0 метрів він долає за час 1,6 секунди то швидкість складає 90 км/годину, якщо ділянку шляху він долає за 1,8 секунди то швидкість складає 80 км/годину.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_31 доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання обвинуваченого в частині наявності пішохода, який рухався по проїжджій частині дороги, що змусило обвинуваченого відвернути кермо автомобіля вліво, що потягло за собою занос транспортного засобу на зустрічну смугу та зіткнення, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Так, свідок ДТП водій зустрічного транспортного засобу автомобіля Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання з приводу того, що він під час руху стежив за дорожньою обстановкою, перед зупинкою «Фрунзе» у зустрічному напрямку помітив маршрутний автомобіль Спрінтер, який пересік подвійну суцільну смугу, його почало зносити з другої полоси на зустрічну. Зрозумів, що відбудеться зіткнення, але вже вдіяти нічого не міг, лише зупинив свій автомобіль. Свідок впевнений, що під час ДТП ніяких інших транспортних засобів на той момент на дорозі не було, пішоходів не було.
До того ж, судом першої інстанції з метою забезпечення рівності учасників судового провадження щодо збирання та надання доказів, у відповідь на клопотання сторони захисту, відповідно до вимог КПК України здійснювались заходи забезпечення кримінального провадження, саме судовий виклик свідка ОСОБА_25 , однак вказаний свідок до суду не з`явився та пояснень не надав, що унеможливило в даному випадку дію принципу безпосередності сприйняття судом доказів під час проведення судового розгляду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не має підстав для сумніву у достовірності вищевикладених показів свідка ОСОБА_16 , та вважає вищезгадану позицію адвоката та обвинуваченого певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому це не може бути в даному конкретному випадку підґрунтям для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного вироку суду.
Разом з цим, апеляційна скарга захисника містить доводи про наявність, на його думку, порушень слідчим під час досудового розслідування порядку проведення слідчих експериментів, передбачених ст.. 240 КПК України, що потягло за собою визначення невірних, некоректних та суб`єктивних вихідних даних, які були надані слідчим експертам та покладені в основу проведених судових автотехнічних експертиз № 58/27-6 від 14.01.2015 року та № 58/27-11 від 16.01.2015 року, що є підставою для проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_25 на підставі зазначених даними особами показів та призначення за його результатами судової автотехнічної експертизи з метою усунення вищевказаних порушень.
На підтвердження цієї позиції апелянт надав висновок експертного дослідження за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП № 10.1/063-Д від 22.10.2018 року, яке було проведення на замовлення захисника ОСОБА_7 , згідно якого у експерта є підстави вважати, що зазначені слідчі експерименти були проведені з численними порушеннями, вихідні параметри, які були надані для проведених експертиз, з технічної точки зору могли не відповідати реальним обставинам, за яких можливе скоєння ДТП, а також вірогідне підтвердження однієї з причин початку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 у некерованому русі через вжиття заходів по запобіганню наїзду на пішохода, яка не була досліджена попередніми експертами.
Також за клопотанням сторони захисту під час апеляційного розгляду був допитаний судовий експерт ОСОБА_32 , який підтримав дані, викладені ним у вищезазначеному висновку, та пояснив, що наданих йому матеріалів було достатньо для дослідження. Вказав, що п. 12.1 ПДР, який інкримінується обвинуваченому, є багатогранним та розглядається в ситуації, яка склалася, у контексті трьох причин, а саме перевищення допустимої швидкості на заокругленні дороги, поворот рульового колеса, який не відповідає швидкості руху транспортного засобу та застосування гальмування чи маневрування у зв`язку з виникненням небезпеки чи перешкоди для водія, як в даному випадку згідно пояснень обвинуваченого пішохода, який перетинав проїжджу частину, та яка взагалі не досліджувалася попередніми експертами, тому під час дослідження він згадані висновки експертиз не застосовував та не брав до уваги.
Перевіривши матеріали даного кримінального провадження в апеляційному порядку, заслухавши пояснення експерта, колегія суддів, з урахуванням того, що до кола повноважень суду апеляційної інстанції не входить проведення тих дій по здобуттю доказів, на яких наголошує захист, вважає за необхідне зазначити, що з наданих матеріалів не убачається жодних порушень приписів норми ст.. 240 КПК України під час проведення органом досудового розслідування слідчого експерименту 04.10.2018 року, а тому, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, використання матеріалів та даних, отриманих у результаті слідчих експериментів, жодним чином не може бути підставою для сумніву в частині змісту даних експертних досліджень, на що є посилання у поданій захисником апеляції. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 65 та ч. 1 ст. 67 КПК України висновок експертизи не має наперед встановленої сили, а оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи.
В даному випадку апеляційний суд цілком погоджується з позицією місцевого суду та вважає, що згадані в апеляції захисника слідчі експерименти під час досудового розслідування проведено у найбільш наближених умовах ДТП, у тому числі із залученням спеціаліста, без створення небезпеки для життя та здоров`я осіб, які брали в ньому участь, у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. Під час досудового розслідування, до призначення судових автотехнічних експертиз, слідчим допитано свідків події, які зазначили, що під час керуванням транспортним засобом обвинувачений ОСОБА_11 значно перевищував швидкість руху. Також свідки наголосили на тому, що будь яких перешкод у русі автобусу, у тому числі пішоходів, не було. Проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_16 за участю спеціаліста автотехніка щодо визначення обставин ДТП та швидкості руху, зі свідками ДТП щодо швидкості руху автомобіля. Свідки події підтвердили свої показання стосовно обставин ДТП безпосередньо у суді. Вихідних даних щодо обставин ДТП експертам було достатньо для проведення досліджень та надання висновків. Висновки експертів №58/27-6 від 14.01.2015 року та №58/27-11 від 16.01.2015 року складено у відповідності до вимог Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МУЮ №53/5 від 08.10.1998 (з відповідними змінами), методики проведення, використана під час проведення експертизи науково-технічна та довідкова література зазначена експертами у висновках.
Виходячи з того, що висновки експертів № 58/27-6 від 14.01.2015 року та № 58/27-11 від 16.01.2015 року однозначно вказують на наявність вини обвинуваченого ОСОБА_11 , у колегії суддів відсутні підстави визнати такі висновки недопустимим доказами у справі чи сумніватися у їх належності, тому посилання на них у вироку є цілком обгрунтованим та не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону.
Отже, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_11 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, заподіяло потерпілим тяжке та середньої тяжкості тілесне ушкодження за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 286 КК України, а на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.
З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи захисника обвинуваченого в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги останнього про необхідність скасування вироку як винесеного з суттєвими порушеннями процесуальних норм й неповнотою судового розгляду та призначення нового судового розгляду задоволенню не підлягають.
Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
При визнанні ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначенні виду і розміру покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, вчинений з необережності, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, на час вчинення злочину працював водієм в ПАО «Північтранс», на обліку у лікарня нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується як за місцем мешкання, так і за місцем роботи, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Також судом було взято до уваги інформацію щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності відповідно до бази даних обліку правопорушень, згідно якої ОСОБА_11 притягався до адміністративної відповідальності 15.07.2011 року за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; 06.06.2013 року за ч.1 ст.122 КУпАП за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 20 км/годину; 09.07.2013 року за ч.1 ст.122 КУпАП за ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_11 та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим є покарання виключно у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України, а саме 8 років, з реальним його відбуттям, та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_11 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Що ж стосується вимог поданих апеляційних скарг в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу та зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Як вбачається зі статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на:забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла);забезпечення права громадян на захоронения їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є;створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань;організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.
Статтею 2 зазначеного Закону визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, а предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші).
Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 були заявлені позовні вимоги про стягнення майнової шкоди за затрати на поховання та купівлю й установку надгробного пам`ятника, які підтверджені долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів, але суд відмовив потерпілій у задоволенні цивільного позову в цій частині, що було в даному випадку передчасним та безпідставним рішенням.
Натомість судом першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст. 264 ЦПК України, суд за межами заявленого цивільного позову потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , незаконно стягнув моральну шкоду з обвинуваченого ОСОБА_11 , якого не зазначено відповідачем у позові, як і не зазначив, у якій конкретно сумі стягнуто кожній потерпілій ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , що потягло за собою порушення вимог чинного законодавства.
Крім того, відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії.
У відповідності до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Законом України у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб автомобіль Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_11 у період вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія» «Гарант-Авто» згідно страхового полісу №АІ/1966630, строк дії з 30.05.2014 року по 29.05.2015 року. Таким чином, підстави вважати виключно ОСОБА_11 чи ПАТ «Північтранс» належними відповідачами в даному випадку у колегії суддів відсутні. Отже, враховуючи те, що за законом заявлена сума шкоди підлягає стягненню саме зі страховика, підстави вважати, що суд обґрунтовано вирішив питання про відшкодування шкоди тільки з обвинуваченого та його роботодавця, обмежившись лише залученням до розгляду провадження ПАТ «Українська страхова компанія» «Гарант-Авто» в якості цивільного відповідача, як страхову організацію (страховика), що застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу, за відсутності жодного обґрунтування підстав відмови про стягнення жодних позовних вимог з даного учасника судового провадження колегія суддів не може.
Враховуючи те, що суд не дотримався вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, вважати обґрунтованим визначений судом порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у суду апеляційної інстанції немає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову з направленням його на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції у вироку в частині визнання винуватості ОСОБА_11 та призначення покарання за інкримінований злочин, та були б підставою для його зміни чи скасування в цілому, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 та цивільного відповідача ПАТ ПІВНІЧТРАНС задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.3 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову - скасувати, направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 03 вересня 2018 року по 11 вересня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4