Номер провадження: 11-кп/813/1602/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

засудженої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року про задоволення клопотання в.о. начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Горінчево, Хустського району, Закарпатської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засудженої 25.01.2016 року Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 121 КК України,
встановив:
оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання в.о. начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.01.2016 року та засуджена ОСОБА_8 звільнена від відбування невідбутої частини покарання умовно-достроково.
Врахувавши, що засуджена ОСОБА_8 за період відбування покарання в установі має лише одне стягнення, яке погашене та одне заохочення за сумлінне та добросовісне ставлення до праці та оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженої такою, що свідчить про її виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що процес виправлення засудженої ОСОБА_8 , досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 . При цьому, вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; ні адміністрацією ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)», ні засудженою не було надано до суду конкретних переконливих даних про те, що подальше відбування покарання засудженою у вигляді позбавлення волі є недоцільним унаслідок досягнення цілей покарання у процесі його відбування та подальше виправлення засудженої можливе в умовах перебування на волі. Крім того, суд не врахував, що поведінка засудженої та її ставлення до праці протягом всього періоду відбування покарання посередні, в установі себе не проявила, допускає порушення режиму утримання, порядку та умов відбування покарання, за що мала одне стягнення, характеризується в установі посередньо та на даний час засуджена не готова до самокерованої поведінки у суспільстві.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; засуджену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін;вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів справи вбачається, що засуджена ОСОБА_8 на момент розгляду в суді її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відбула більше двох третин строку покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначеного їй за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2016 року.

Згідно характеристики затвердженої з Чорноморської виправної колонії №74 засуджена ОСОБА_8 прибула до установи 05.04.2016 року. По прибутті до установи спочатку проходила стажування на посаді няні в Будинку дитини, після чого, за виробничою необхідністю працевлаштована на виробництві швачкою. В роботі проявляє старання, має середні виробничі показники, до роботи ставиться сумлінно та відповідально. За період відбування покарання в установі допустила порушення норм, які на даний час є погашеними, є заохочення. За характером врівноважена, дещо невпевнена в собі, вдало контролює власні емоції. В колективі засуджених конфліктних ситуацій уникає. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку. В побуті та зовні охайна. Відповідно до ст.123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймала участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Апеляційний суд визнає вказану характеристику, як позитивну.

При цьому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що за час відбування покарання ОСОБА_8 мала 1 стягнення за порушення режиму утримання, порядку та умов відбування покарання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки стягнення було накладене ще в 2018 році і на момент розгляду клопотання районним судом та апеляційного розгляду, з огляду на положення пункту 14 ст.134 КВК України засуджена ОСОБА_8 , вважається такою, що не має стягнень.

Крім того, апеляційний суд вважає, що проступок, за який засуджена була піддана стягненню не є грубим і засуджена в подальшому не допускала аналогічних порушень режиму утримання, а, навпаки, мала заохочення за добросовісне відношення до праці, дотримання правил внутрішнього розпорядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що до засудженої ОСОБА_8 судом обгрунтовано застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року,про звільнення засудженої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування покарання за вироком без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4