ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 та діючого в її інтересах захисника ОСОБА_10 , кримінальне провадження № 0000304 від 12.05.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, розлучена, непрацююча, раніше не судима визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 , ч.4 ст.27, ч.1 ст. 369 КК України та призначено їй покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень в доход держави;
- за ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень в доход держави;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень в доход держави;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Дунаївці Хмельницької області, мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, розлучений, працюючий на посаді офіцера ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, визнаний винуватим у
Провадження №11-кп/794/275/19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Категорія ч. 2 ст. 190 , ч.4 ст.27, ч.1 ст. 369;
ст. 190 , ч.2 ст.15, ч.1 ст. 369 КК КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_13
вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.1 ст. 369 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень в доход держави;
- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень в доход держави.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) грн. в доход держави.
Запобіжний захід у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишено до набрання вироком законної сили. Після вступу вироку в законну силу заставу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень визначено повернути заставодавцю ОСОБА_14 (квитанція №51), 30 000 (тридцять тисяч) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_7 (квитанція №41).
Арешт, який накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22.03.2017 року та 23.032017 року скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.
Згідно вироку районного суду, обвинувачена ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що надання групи інвалідності є підставою для виплати державою грошової допомоги, ознайомившись з медичною документацією ОСОБА_15 , який в період з 6 по 19 квітня 2016 року проходив лікування в обласній комунальній установі «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» з приводу захворювання «гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії», пов`язаного з проходженням військової служби та участю у бойових діях в АТО на території Донецької та Луганської областей, вважаючи, що наявні в останнього захворювання та медичні документи, надають підстави для безперешкодного отримання ним групи інвалідності з визначенням відсотків, щодо втрати працездатності, усвідомлюючи, що ОСОБА_15 задля одержання бажаних для нього виплат згодиться виконати всі її вказівки, оскільки сприймає її, як посадову особу госпіталю від якої може залежати позитивне вирішення необхідного йому питання, вирішила незаконно збагатитись. Оскільки питання про надання чи ненадання групи інвалідності та про розмір виплат, в тому числі відсотків, пов`язаних із втратою працездатності вирішується виключно медико-соціальною експертною комісією, до складу якої вона не входить, обвинувачена ОСОБА_14 в першій декаді травня 2016 року вказала останньому, що в силу її робочих та дружніх стосунків з службовими особами, які приймають рішення може вирішити питання щодо прийняття рішення комісією про надання останньому групи інвалідності, однак для цього йому необхідно буде надати їй грошові кошти.
Так, обвинувачена ОСОБА_14 , достовірно знаючи, що вона жодним чином не впливає на прийняття комісією МСЕК рішень, сподіваючись незаконного збагатитись, шляхом заволодіння коштів, що будуть надані ОСОБА_15 , зобов`язалась особисто підготувати, сформувати та надати на комісію документи, необхідні для оформлення групи інвалідності. Одночасно ОСОБА_16 запевнила ОСОБА_15 що МСЕК буде визначено відсотки, які нададуть змогу останньому отримати грошову допомогу, цим самим обґрунтовуючи раніше висловлені нею пропозиції надати їй кошти за позитивне вирішення бажаного для ОСОБА_15 питання щодо надання групи інвалідності та нарахування відповідних виплат. Так, в перших числах серпня 2016 року ОСОБА_14 , з метою створення у ОСОБА_15 враження дійсності виконання нею взятих на себе зобов`язань та спонукання останнього до надання їй коштів, повідомила ОСОБА_15 , що засідання МСЕК призначено на вересень. 30 серпня 2016 року ОСОБА_14 одружилась із офіцером відділення по роботі з персоналом відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченим ОСОБА_7 та змінила своє прізвища на ОСОБА_9 . Оскільки посада ОСОБА_7 стосувалась роботи із військовослужбовцями, вона розповіла про свою діяльність обвинуваченому ОСОБА_7 та залучила його до своїх злочинних оборудок.
З цією метою ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_7 про необхідність поспілкуватись із ОСОБА_15 і при розмові видати себе за впливову особу, підтвердити вчинення нею обіцяних дій та про незалежні від неї причини тривалого строку вирішення бажаних для ОСОБА_15 питань. Діючи у відповідності до попередньої злочинної домовленості з ОСОБА_11 , 05.10.2016 року ОСОБА_7 в телефонній розмові з ОСОБА_15 , вводячи останнього в оману та видаючи себе за « ОСОБА_17 », повідомив, що спілкується за проханням ОСОБА_18 , яка перебуває на лікарняному і те, що питання надання ОСОБА_15 групи інвалідності вирішується, а затягування строків вирішення, пов`язано із неповнотою зібраних медичних документів. При цьому повідомив, що його питання буде вирішено протягом наступного тижня.
13.10.2016 під час чергової зустрічі ОСОБА_15 та обвинуваченої ОСОБА_11 , остання повідомила ОСОБА_15 , що далі для вирішення питання надання МСЕК групи інвалідності та визначення відсотків втрати працездатності, останньому необхідно зустрітись із «Петром», маючи на увазі обвинуваченого ОСОБА_7 . Після чого, в присутності ОСОБА_15 , зателефонувала своєму чоловікові та створюючи вигляд спілкування зі сторонньою впливовою людиною, домовилася про зустріч обвинуваченого ОСОБА_7 із ОСОБА_15 .
17.10.2016 року ОСОБА_15 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_7 та звертаючись до нього, як до « ОСОБА_17 », повідомив, що телефонує за попередньою домовленістю із обвинуваченою ОСОБА_14 по документах, які нею були раніше передані з приводу оформлення групи інвалідності, на що ОСОБА_7 , вводячи останнього в оману та видаючи себе за особу, в якої знаходяться документи від багатьох людей, яким він вирішує аналогічні питання, повідомив, що уточнить в ОСОБА_18 подробиці та зателефонує ОСОБА_15 .
Водночас, обвинувачена ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що у випадку одержання від ОСОБА_15 коштів, невиконання нею взятих на себе зобов`язань та як внаслідок, не прийняття рішення МСЕК про надання групи інвалідності та визначенням відсотків втрати працездатності останньому, це може призвести до звернення ОСОБА_15 в правоохоронні органи та потягне за собою негативні наслідки, запропонувала обвинуваченому ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 100 доларів США голові Міжрайонної загально-профільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , для прийняття комісією рішення про надання ОСОБА_15 групи інвалідності та нарахування відсотків по втраті працездатності, на що ОСОБА_7 погодився.
17.10.2016 року о 12 год. 53 хв., зустрівшись з ОСОБА_15 в обумовленому заздалегідь місці, обвинувачений ОСОБА_7 знову повідомив про необхідність надання останнім належної виписки з психіатричної лікарні, вкотре вводячи ОСОБА_15 в оману, поінформував його, що питання про надання групи інвалідності та нарахування відсотків буде вирішуватись ним, через іншу впливову людину. Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 наголосив ОСОБА_15 про необхідність надання йому коштів в сумі 200 доларів США в якості завдатку для позитивного вирішення питання. При цьому, він вказав, що вказана сума не є остаточною і після позитивного вирішення питання на користь ОСОБА_15 , той буде зобов`язаний надати додатково грошові кошти в сумі 500-600 доларів США. Одержавши згоду ОСОБА_15 на надання коштів, обвинувачений ОСОБА_7 в цей же день повідомив про це обвинувачену ОСОБА_11
20 жовтня 2016 року під час телефонних розмов обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з метою протиправного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , вказав останньому пришвидшити надання коштів та надати йому 400-500 доларів США, в якості раніше обумовленої суми, а також домовився з ним про зустріч біля торгівельного центру «Караван» по вулиці Хотинській в місті Чернівці.
В цей же день приблизно о 17 год. 30 хв. під час зустрічі ОСОБА_15 з ОСОБА_7 біля входу в торгівельний центр «Караван», який знаходитися за адресою: місто Чернівці, вул. Хотинська, 43, будучи введеним в оману, надав обвинуваченому ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 200 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ складало 5138,64 грн.), в якості частини обумовленої обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 суми, за прийняття МСЕК рішення на користь ОСОБА_15 . В свою чергу ОСОБА_7 , діючи умисно, у попередній змові із своєю дружиною ОСОБА_11 ці кошти одержав, усвідомлюючи мету їх передачі, тобто заволодів ними, при цьому не збираючись нікому зі сторонніх осіб їх передавати, а плануючи спільно із ОСОБА_11 використати на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння коштами ОСОБА_15 , під приводом впливу на прийняття рішення МСЕК щодо надання ОСОБА_15 групи інвалідності та нарахування відсотків по втраті працездатності, 03.11.2016 року в черговий раз зателефонував останньому та повідомив про необхідність надання чергової частини раніше обумовленої суми в розмірі 50 доларів США та на запитання ОСОБА_15 щодо остаточної суми коштів, які ще необхідно надати, вказав останньому, що той має надати йому ще 400 доларів США.
08.11.2016 року о 18 год. 45 хв., ОСОБА_7 діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_15 біля ВАТ КБ «ПриватБанк» та ТРЦ Формаркет в м.Чернівці по вул. Небесної Сотні і, користуючись довірою останнього, одержав та шляхом обману заволодів коштами ОСОБА_15 в сумі 50 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складало 1275,35 грн. 23.11.2016 року ОСОБА_15 , зустрівшись з ОСОБА_11 , показав весь обсяг наявних документів, для надання до МСЕК, при цьому остання сказала ОСОБА_15 подати ці документи до ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни» за адресою м. Чернівці вул. Фастівська, 20. При цьому наголосила на необхідності зустрічі ОСОБА_15 з « ОСОБА_20 » тобто з ОСОБА_7 , оскільки від останнього залежить рішення МСЕК.
01.02.2017 року після огляду ОСОБА_15 . Чернівецькою міжрайонною психоневрологічною медико-соціальною експертною комісією, згідно акту огляду №79/2 від 06.02.2017 року, останнього було визнано інвалідом третьої групи на 1 рік з формулюванням «пов`язане із проходженням військової служби» та видано відповідну довідку серії 12ААА № 914663 від 06.02.2017 року. Поряд з цим було роз`яснено порядок дій щодо оформлення групи інвалідності з формулюванням «пов`язане із захистом Батьківщини».
Оскільки надання групи інвалідності, пов`язане з проходженням військової служби, не передбачало нарахування відсотків в обіцяному ОСОБА_7 обсязі, ОСОБА_15 повідомив про це ОСОБА_7 , який усвідомлюючи те, що ОСОБА_15 в разі неотримання бажаних виплат, може звернутись до правоохоронних органів. Не бажаючи та побоюючись цього, будучи підбуреним ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди голові Міжрайонної загально-профільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , зустрівся з останнім, не ставлячи при цьому, його до відома, про свої дійсні злочинні наміри, надав йому документи, які стосувались захворювання ОСОБА_15 та повинні були надаватись до МСЕК для визначення відсотків по втраті працездатності.
Перебуваючи на робочому місці ОСОБА_19 за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи з метою протиправного заволодіння коштами ОСОБА_15 , будучи підбуреним ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди голові Міжрайонної загально-профільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , висловив пропозицію надати останньому, як голові Міжрайонної загально-профільної МСЕК № 2, неправомірну вигоду, за прийняття рішень МСЕК щодо визначення відсотків по втраті працездатності ОСОБА_15 та іншим особам. Від даної пропозиції голова Міжрайонної загальнопрофільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 відмовився.
21.02.2017 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 , зателефонували ОСОБА_15 та вводячи його в оману, щодо реального стану обставин, демонструючи нібито виконання взятих на себе зобов`язань щодо вчинення неіснуючого впливу на прийняття рішення комісії МСЕК на користь ОСОБА_15 , повідомив, що одержання ОСОБА_15 третьої групи інвалідності є виключно результатом втручання його впливового знайомого, завдяки впливу якого на МСЕК таку групу було надано.
При цьому, ОСОБА_7 наголосив, що за таке втручання і вплив за надання ОСОБА_15 третьої групи інвалідності останній має надати ОСОБА_7 решту раніше обумовлену неправомірну вигоду, тобто ще 400 доларів США.
06.03.2017 року без будь-якого впливу та втручання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на підставі дійсних медичних документів ОСОБА_15 , згідно акту №105/3, Чернівецькою обласною медико-соціальною експертною комісію рішення Чернівецької міжрайонної психоневрологічної медико-соціальної експертної комісії було підтверджено третю групу інвалідності та згідно наказу МОЗ №420 від 05.06.2012 року, визначено 40 відсотків втрати працездатності (одноразово), про що видано довідку серії 10ААА №007491 від 06.03.2017 року.
В обумовлений день 11.03.2017 року ОСОБА_15 зустрівся із ОСОБА_7 на автовокзалі в місті Чернівці. При цій зустрічі ОСОБА_15 висловив своє незадоволення тим, що йому надали третю групу інвалідності, а не другу, вказавши, що йому нарахували 40 відсотків, а це лише 50-60 тисяч гривень, що на його думку, не співрозмірно з втратою ним здоров`я внаслідок участі в бойових діях та не відповідає наданим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 обіцянкам. ОСОБА_7 , вводячи в черговий раз в оману ОСОБА_15 , з метою спонукання останнього до надання решти коштів, пояснив, що це є перший етап вирішення бажаних для ОСОБА_15 питань. Для остаточного вирішення питання ОСОБА_15 необхідно надати решту грошових коштів в сумі 400 доларів США.
14.03.2017 13 години 15 хвилин, ОСОБА_15 за вказівкою ОСОБА_7 для передачі грошових коштів підійшов до ресторану «Версаль» по вул.Хотинській, 43Б в м.Чернівці, де до нього, після відповідного телефонного повідомлення ОСОБА_7 та за узгодженням із останнім, підійшла ОСОБА_11 . Під час зустрічі ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_7 має вирішити ОСОБА_15 ще й інші питання по МСЕК та достовірно знаючи, що ОСОБА_15 з`явився для передачі обумовлених ОСОБА_7 коштів в сумі 400 доларів США, перепитала в ОСОБА_15 , чи той щось має надати ОСОБА_7 , оскільки останній їй про це повідомив. ОСОБА_15 підтвердив слова ОСОБА_11 , після чого, діючи у відповідності до попередніх вказівок ОСОБА_7 , надав їй 400 (чотириста) доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ становило 10757,8 грн.). ОСОБА_11 ці кошти одержала, усвідомлюючи мету їх передачі, тобто заволоділа ними протиправним шляхом.
Так, ОСОБА_14 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_15 заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 400 (чотириста) доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ становило 10757,8 грн.), а загалом ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_7 протягом жовтня 2016 березня 2017 року шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_15 , під виглядом впливу на прийняття рішення комісією МСЕК про надання групи інвалідності ОСОБА_15 та визначення відсотків по втраті працездатності, одержала від ОСОБА_15 кошти на загальну суму 650 доларів США (що по курсу НБУ становило 17171, 79 грн.). Одержані протиправним шляхом кошти ОСОБА_11 та ОСОБА_7 обернули на власну користь, чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_15 на загальну суму 17571,79 гривень.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, за кваліфікуючою ознакою, шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачений ОСОБА_7 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, за кваліфікуючою ознакою, шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім цього, 17.10.2016 року, об 11 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що йому телефонував ОСОБА_21 , на що обвинувачена ОСОБА_11 наголосила ОСОБА_7 , що ОСОБА_15 мама перебуває на заробітках в Італії і є можливість заволодіти коштами останнього, а тому ОСОБА_7 необхідно зустрітись та поспілкуватись з ОСОБА_15 , при цьому створити видимість впливової людини, назватись особою, яка займається вирішенням питань, пов`язаних з наданням МСЕК групи інвалідності та визначенням бажаних відсотків втрати працездатності учасникам АТО. При цьому ОСОБА_7 необхідно взяти документи ОСОБА_15 , які знаходилися у них вдома за адресою АДРЕСА_1 та під час зустрічі з ОСОБА_15 продемонструвати їх для створення в останнього уяви про дійсність виконання ОСОБА_11 взятих зобов`язань і повідомити про необхідність надання ОСОБА_15 грошових коштів в сумі 200 доларів для подальшого вирішення питань пов`язаних з отриманням групи інвалідності ОСОБА_15 .
Крім цього, обвинувачена ОСОБА_11 усвідомлюючи, що у випадку одержанням від ОСОБА_15 коштів, невиконання нею взятих на себе зобов`язань, і як наслідок, не прийняття рішення МСЕК про надання групи інвалідності та визначенням відсотків втрати працездатності останньому, це може призвести до звернення ОСОБА_15 в правоохоронні органи та потягне за собою негативні наслідки, запропонувала обвинуваченому ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 100 доларів США голові Міжрайонної загальнопрофільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , для прийняття комісією рішення про надання ОСОБА_15 групи інвалідності та нарахування відсотків по втраті працездатності, на що обвинувачений ОСОБА_7 погодився.
Отже, обвинувачена ОСОБА_11 , своїми умисними діями, схилила ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди голові Міжрайонної загально-профільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , в повноваження якого, як голови комісії входить прийняття рішення про підтвердження групи інвалідності і нарахування відсотків по втраті працездатності та затвердження висновків МСЕК, задля спонукання ОСОБА_19 до прийняття позитивних рішень щодо надання групи інвалідності та нарахування відсотків по втраті працездатності ОСОБА_15 та іншим особам.
Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, а саме: підбурювання особи до надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Крім цього, 17.10.2016 року, об 11 год. 40 хв. ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_11 та повідомив, що йому дзвонив ОСОБА_21 , на що обвинувачена наголосила, що ОСОБА_15 , мама перебуває на заробітках в Італії і є можливість заволодіти коштами останнього, а тому йому необхідно зустрітись та поспілкуватись з ОСОБА_15 , при цьому створити видимість впливової людини, назватись особою, яка займається вирішенням питань, пов`язаних з наданням МСЕК групи інвалідності. При цьому, ОСОБА_7 необхідно взяти документи ОСОБА_15 , які знаходилися у них вдома за адресою: АДРЕСА_1 , та під час зустрічі з ОСОБА_22 продемонструвати їх для створення в останнього уяви про дійсність виконання ОСОБА_11 взятих зобов`язань і повідомити про необхідність надання ОСОБА_15 грошових коштів в сумі 200 доларів для подальшого вирішення бажаних для ОСОБА_22 питань. Також, обвинувачена ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 100 доларів США голові Міжрайонної загальнопрофільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 , для прийняття комісією рішення про надання ОСОБА_15 групи інвалідності та нарахування відсотків по втраті працездатності, на що обвинувачений ОСОБА_7 погодився.
01.02.2017 року після огляду ОСОБА_15 . Чернівецькою міжрайонною психоневрологічною медико-соціальною експертною комісією, згідно акту огляду №79/2 від 06.02.2017 року, останнього було визнано інвалідом третьої групи на 1 рік з формулюванням «пов`язане із проходженням військової служби» та видано відповідну довідку серії 12ААА № 914663 від 06.02.2017 року, поряд з цим було роз`яснено порядок дій щодо оформлення групи інвалідності з формулюванням «пов`язане із захистом Батьківщини».
Оскільки надання групи інвалідності, пов`язане з проходженням військової служби, не передбачало нарахування відсотків в обіцяному ОСОБА_7 обсязі, ОСОБА_15 повідомив про це ОСОБА_7 , який усвідомлюючи, те що ОСОБА_15 в разі неотримання бажаних виплат, може звернутись до правоохоронних органів, не бажаючи та побоюючись цього, будучи підбуреним ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди голові Міжрайонної загальнопрофільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 зустрівся з останнім, не ставлячи при цьому його до відома про свої дійсні злочинні наміри, надав йому документи, які стосувались захворювання ОСОБА_15 та повинні були надаватись до МСЕК для визначення відсотків по втраті працездатності.
Ознайомившись із документами, ОСОБА_19 повідомив, що в разі надання відповідних документів та направлення на МСЕК з прикордонного загону, такі документи можуть виступати підставою для прийняття рішення МСЕК пов`язаних з фактичним підтвердженням вже наданої групи інвалідності ОСОБА_15 та нарахування відсотків по втраті працездатності.
При цьому, перебуваючи на робочому місці ОСОБА_19 ,що за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протиправного заволодіння коштами ОСОБА_15 та створення для себе підґрунтя до вирішення в майбутньому питань щодо надання особам, групи інвалідності і визначення відсотків по втраті працездатності, будучи підбуреним ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди, висловив пропозицію надати голові Міжрайонної загальнопрофільної МСЕК № 2 ОСОБА_19 неправомірну вигоду за прийняття рішень МСЕК щодо визначення відсотків по втраті працездатності ОСОБА_15 та іншим особам. В свою чергу ОСОБА_19 відмовився прийняти пропозицію обвинуваченого ОСОБА_7 та одержати неправомірну вигоду за прийняття МСЕК рішень на користь будь-яких осіб.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 369 КК України, а саме: у закінченому замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища.
На вказане рішення суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 квітня 2019 року, яким ОСОБА_14 (Надворну) та його ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України скасувати і постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ст. 417 КПК України.

Апелянт вважає вказаний вирок суду незаконним, необґрунтованим, оскільки судом при ухваленні рішення були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування норм закону про кримінальну відповідальність, що перешкодило ухваленню законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Зазначав про те, що кримінальна справа (судова) за його обвинуваченням була розпочата на підставі матеріалів обвинувального акту від 29.06.2017 року у кримінальному провадженні № 0000224 від 22.06.2017 року, згідно якого він підозрювався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України (прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави). Однак 06.03.2019 року державним обвинувачем в порядку ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення та вручено стороні захисту обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 0000304 (заволодіння шляхом обману і зловживання довірою, належними ОСОБА_15 коштами в сумі 650 доларів США та спричинення майнової шкоди ОСОБА_15 на загальну суму 17171,79 грн.), погодженого заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_23 ще 06.03.2018 року. Підставою для зміни обвинувачення стало встановлення у судовому засіданні нових фактичних обставин, а саме, вчинення кримінальних правопорушень, передбачених іншими статтями, які відповідно до ст. 339 КПК України є підставою для висунення додаткового обвинувачення.

При цьому зазначав, що при висунені додаткового обвинувачення, судове засідання мало обов`язково розпочинатися із підготовчого засідання, а в подальшому початок судового розгляду з оголошення обвинувального акту, який містить додаткове обвинувачення. Однак, суд вказаних вимог закону не дотримався і продовжив судовий розгляд по справі. При цьому вказував, що обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням від 06.03.2019 року після його вручення стороні захисту та суду, прокурором у судовому засіданні не оголошувався.

Також зауважував, що обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням від 06.03.2019 року було складено лише у кримінальному провадженні № 0000304, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо іншої обвинуваченої - ОСОБА_14 (Надворної), а його не стосувався. Вказане провадження ухвалою суду першої інстанції від 12.07.2017 року було об`єднане з кримінальним провадження № 0000224 від 22.06.2017 року №276/1117/17 за його обвинуваченням для їх спільного розгляду судом.

Таким чином вважає, що обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, який йому було вручено в суді, складено в межах кримінального провадження, яке стосовно нього до суду не направлялось та попередньо у цьому провадженні процедура відкриття матеріалів досудового розслідування не проводилась.

Стверджував, що прокурором не було здійснено належного нагляду за досудовим розслідуванням. Про це свідчить відсутність печатки на обвинувальному акті.

Вказував, що районним судом рішення про його винуватість було обґрунтоване на підставі обставин справи, встановлених судом з посиланням на докази, які є недопустимими і не могли бути покладені судом в основу обвинувального вироку.

Так, звертав увагу на те, що подані прокурором на підтвердження обвинувачення докази, які були зібрані та отримані під час досудового розслідування з грубим порушенням вимог процесуального закону в силу їх невідкриття в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту, не могли бути використані судом при ухваленні судового рішення по суті. Це зокрема, матеріали кримінального провадження № 0000304 від 12.05.2016 року із кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.14, ч.2 ст. 369-2 КК України, які були надані суду після направлення на розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_14 (Надворної) і були використані судом в частині вирішення питання щодо його винуватості у даному кримінальному провадженні.

Посилався і на те, що при виділенні матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій з кримінального провадження № 0000304 від 12.05.2016 року в кримінальне провадження № 0000224 від 22.06.2017 року будь-яких рішень не приймалось та слідчим суддею апеляційної інстанції дозволу на це не надавалось і що в матеріалах справи відсутні ухвали слідчого судді, якими було б надано стороні обвинувачення дозвіл використовувати матеріали НСРД отриманих в рамках кримінального провадження № 0000304 від 12.05.2016 року у виділеному кримінальному проваджені № 0000224 від 22.06.2017 року щодо нього ОСОБА_7 .

Вказував, що рукописна частина розтаємнених ухвал слідчого судді апеляційного суду Чернівецької області (ухвала слідчого судді апеляційного суду Чернівецької області №279т від 27.01.2017 року виконанні почерком, який співпадає з почерком постанови про проведення контролю за вчиненням злочину від 14.03.2017 року прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_24 ), а також протоколів НСРД, рапорт старшого о/у в ОВС УЗЕ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_25 і протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.05.2016 року написані одним почерком (ймовірно) і щодо цього неодноразово захистом в суді заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак районним судом було безпідставно відмовлено. Тому вважає, їх недопустимими доказами у справі.

Крім цього зазначав, що протоколи про хід та результати негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 21.10.2016 року та від 11.11.2016 року не містять посилань про їх проведення на підставі будь-яких ухвал слідчого суді апеляційного суду .

Посилався і на те, що протокол про хід та результати негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи від 12.01.2017 року в собі містить відомості про інший вид негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. При цьому, доданий до протоколу додаток у вигляді оптичного носія № 87 т належним чином не запакований і не засвідчений підписами осіб, які брали участь у його виготовленні і що додані до протоколу вказаної негласної слідчої дії стенограми телефонних розмов також належним чином не оформленні, не пронумеровані, як додатки до протоколу НСРД та не засвідчені підписами особи, яка їх виконала.

Вказував, що в порушення вимог ст. 271 КПК України у протоколах НСРД контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 21.10.2016 року, від 11.11.2016 року відсутні посилання на дозвіл, тобто на ухвали слідчого судді і що протокол НСРД від 12.04.2017 року містить посилання на ухвалу слідчого судді апеляційного суду Чернівецької області від 27.01.2017 року № 280 т, в якій йдеться про надання дозволу на здійснення негласних заходів лише за громадянином ОСОБА_15 .

Зауважував, що у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту згадується про використання оперативними працівниками грошових коштів в іноземній валюті доларів США, однак, у справі відсутні будь-які дані про походження таких коштів та їх реальне існування. А саме, відсутні протоколи про помічення коштів і вручення їх ОСОБА_15 при понятих, а додані до протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ксерокопії невідомих купюр у валюті США, ніким не підписані і мають невідоме походження і є неналежними доказами в порядку ст.ст. 104-107 КПК України..

Також зазначав, що протокол про хід та результати негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо-,відео контролю особи від 12.01.2017 року в собі містить відомості про інший вид негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Однак, доданий до вказаного протоколу додаток у вигляді оптичного носія № 87 т належним чином не запакований та не засвідчений підписами осіб, які брали участь у його виготовленні і що додані до вказаного протоколу стенограми телефонних розмов також належним чином не оформлені, не пронумеровані, як додатки до протоколу НРСД та не засвідченні підписами особи, яка їх виконала.

Протоколи про хід та результати негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео- контролю особи від 21.12.2016 (т.1 , а.п. 114-115), від 21.12.2016 року (т.1, а.п. 128-129), від 22.03.2017 року (т.1, а.п. 135-136), від 12.04.2017 року (т.1, а.п. 175-176) також містять додатки у вигляді оптичних носіїв, належним чином не запаковані та не засвідчені підписами осіб, які брали участь у його виготовленні. Інші додатки у вигляді електронних носіїв (карт пам`яті micro SD) взагалі на момент скерування обвинувального акту щодо нього були відсутні у матеріалах кримінального провадження і стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися та були надані суду прокурором ОСОБА_6 вже після дослідження матеріалів НСРД.

При цьому зазначав, що суд не зміг ознайомитись із інформацією, яка містилась на картах пам`яті micro SD, так як її не вдалося відтворити у судовому засіданні, а щодо клопотання у суді про залучення спеціаліста для огляду цих додатків до протоколів НРСД, то їм було відмовлено і суд обмежився інформацією, яка міститься на оптичних носіях. Тому вважає, що цим порушено його право на справедливий судовий розгляд, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх доказів.

Вказував, що додані до протоколів негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-,відео- контролю особи від 21.12.2016 (т.1 , а.п. 114-115), від 21.12.2016 року (т.1, а.п. 128-129), від 22.03.2017 року (т.1, а.п. 135-136), від 12.04.2017 року (т.1, а.п. 175-176) стенограми телефонних розмов належним чином не оформлені, не пронумеровані, як додатки до протоколу НРСД та не засвідчені підписами особи, яка їх виконала, а протокол НСРД дії аудіо-,відео контролю особи від 12.04.2017 року року (т.1, а.п. 175-176) взагалі не містить посилання на отримання будь-якої конкретної інформації та додатків.

Протоколи про хід і результати НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17.01.2017 року (т.1, а.п. 94-95), від 05.04.2017 (т.1, а.п. 145-146), від 05.04.2017 року (т.1, а.п. 164-165) містять в додатках оптичні носії інформації, які належним чином не запаковані, не оформлені і не засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовленні. Аналогічно були додані і стенограми розмов.

Вказував і на те, що грошові кошти в сумі 400 доларів США, які було вилучено під час затримання обвинуваченої ОСОБА_9 згідно протоколу її затримання від 14.03.2017 року є також недопустимим доказом у кримінальному провадженні щодо нього, оскільки зазначені грошові кошти, як речові докази, перебували лише у кримінальному провадженні № 0000304 від 12.05.2016 року і до матеріалів кримінального провадження № 0000224 від 22.06.2017 року щодо нього не долучались, ні в оригіналі, ні в копіях та в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривались і не могли бути відкриті через відсутність їх в матеріалах провадження.

Вважає, що висновки експертиз № 2480 від 30.06.2017 року та № 2481 від 30.06.2017 року і протокол затримання ОСОБА_9 від 14.03.2917 року є також недопустимими доказами на його думку при встановлені його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів.

Зокрема, зазначав, що процедура затримання ОСОБА_9 була проведена, а протокол затримання щодо останньої від 14.03.2017 року в ході якого вилучались кошти в сумі 400 доларів США (т.2, а.п. 1-4), було складено не уповноваженою на проведення слідчих чи процесуальних дій особою - оперуповноваженим УЗЕ в Чернівецькій області ДЗЕ НП України ОСОБА_26 , без дотримання ст. 41 КПК України. Крім цього, вказував і на те, що належних доказів існування інших 250 доларів США у матеріалах справи немає, оскільки вони ніким не вилучались, а це дає підстави стверджувати про безпідставність обвинувачення у їх отриманні ним і як безпідставність обвинувачення в цілому.

Стверджував, що судом не було дотримано вимог процесуального закону і при наданні належної оцінки показанням ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 .

Зокрема, вважає, що показання свідка ОСОБА_15 слід оцінювати критично, оскільки останній хворіє на психічне захворювання, а тому вважає, що сумнівним є те, чи він дійсно міг об`єктивно сприймати всю реальність викладену ним щодо фактичних обставин справи. При цьому зазначав, що на виконання слідчих дій, останнього брали з психлікарні під час проходження ним лікування на стадії саме загострення його хвороби.

Крім цього вказував, що показання свідка ОСОБА_19 щодо встановлення групи інвалідності та визначення ступеня втрати працездатності ОСОБА_15 і які судом були покладені в основу вироку є також недопустимим доказом, оскільки його показання надані в суді і під час досудового слідства є непослідовні і мають розбіжності, а клопотання щодо повторного допиту останнього було залишено судом без задоволення.

Крім цього зазначав, що вказаний свідок був допитаний за клопотанням сторони обвинувачення поза межами визначеного судом обсягу доказів.

Зауважував, що хоча ОСОБА_14 вцілому визнала свою винуватість, проте конкретних і послідовних показань на підтвердження його чи її винуватості в інкримінованих злочинах не надала. При цьому зазначав, що її показання стосувались обвинувачення за ч.2 ст. 369-2 КК України, а після зміни обвинувачення прокурором у суді, показань по суті обвинувачення взагалі не надавала.

Отже вважає, що в даному випадку має місце невірна оцінка судом показань свідків та обвинуваченої, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду.

Крім цього зазначав, що в ході судового розгляду справи виникали сумніви щодо неупередженості головуючого і з цього приводу захисниками тричі подавались заяви про його відвід, однак, усі вони були безпідставно відхилені.

Посилався і на те, що суд, даючи оцінку доказам, які вважав такими, що підтверджують його винуватість, у вироку не навів конкретних фактичних даних, які встановлені цими доказами, а в цілому висловив свої загальні висновки про належність та допустимість, а також достатність для встановлення його винуватості.

Вважає, що судом у вироку не було відображено чітке формулювання його обвинувачення за ч.2 ст. 190 та за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 369 КК України, адже за ролі іншого обвинуваченого, як підбурювача, необхідно було викласти і визначення його ролі у скоєнні кримінальних правопорушень відповідно до ст. 27 КК України.

Також зазначав, що судом, при кваліфікації його дій за ст. 190 КК України не було враховано те, що даний злочин є злочином проти власності і він має місце тоді, коли в його результаті завдана матеріальна шкода потерпілій особі. Однак, у даній справі жодної особи не було визнано потерпілою, як і не було встановлено факту заподіяння ним майнової шкоди заявнику ОСОБА_15 . Вказане свідчить про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Це також стосується і щодо обвинувачення його за ст. 369 КК України.

Тому вважає, що судом до нього були застосовані норми закону про кримінальну відповідальність, які не підлягали застосуванню, через недоведеність його винуватості у скоєнні злочинів, які йому інкримінуються.

Крім цього, прокурором прокуратури Чернівецької області також було подано апеляційну скаргу, в якій він просив вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 24.04.2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України, в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Та хвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

-за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому апелянт посилався на те, що вирок районного суду підлягає скасуванню, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і що незважаючи на беззаперечні докази про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України свою вину останній у вчиненому не визнав.

Разом з цим, 18 червня 2019 року на апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_7 було подано заперечення, в якому останній просив вказану апеляційну скаргу прокурора на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 24.04.2019 року залишити без задоволення, а подану ним апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_9 та діючого в її інтересах захисника ОСОБА_10 , доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, заперечував проти скарги, поданої обвинуваченим ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку, вказані вимоги закону дотримані не були.
Так, згідно ст. 94 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Процесуальне рішення органів досудового розслідування (прокурора) це оформлений відповідно до вимог КПК правовий акт.
Таким чином, постанова прокурора це процесуальний документ, яким оформляється його рішення під час провадження досудового розслідування.
Виділення матеріалів досудового розслідування це кримінальне процесуальне рішення, яке приймається прокурором під час дізнання чи досудового слідства і полягає у проведенні ним необхідних процесуальних дій у межах різних кримінальних проваджень.
Згідно ч.4 ст. 217 КПК України матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Так, як слідує із наданих матеріалів кримінального провадження, що в провадженні слідчого відділення прокуратури Чернівецької області перебували матеріали досудового розслідування № 0000304 від 12.05.2016 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України (зловживання впливом), а також за фактом співучасті у вчиненні вказаного злочину його дружини - колишнього психолога обласної клінічної установи «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни» ОСОБА_11 - ч.1 ст. 27, ч.3 ст. 369-2 КК України.
15.03.2017 року ОСОБА_7 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.
Разом з цим, 22 червня 2017 року прокурором прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 при розгляді матеріалів досудового розслідування № 0000304 від 12.05.2016 року було винесено постанову про виділення із них в окреме провадження матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.
Однак, вказаним рішенням прокурора не було чітко визначено обсяг матеріалів, які підлягали виділенню, а у резолютивній частині лише зазначено, про те, що виділенню підлягають матеріали, як в оригіналах, так і в копіях.
30.06.2017 року прокурором прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 у відповідності до вимог ч.1 ст. 32, п. 3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України було направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000224 від 22.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 .
Згідно вказаного обвинувального акту останній обвинувачувався за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України, тобто зловживання впливом, а саме, прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
04.07.2017 року вищевказаний обвинувальний акт надійшов до Садгірського районного суду м. Чернівців.
Таким чином, цим процесуальним документом, яким слідство висунуло обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України і яким завершувалось досудове розслідування був обумовлений перехід кримінального провадження зі стадії досудового розслідування в судову стадію.
Крім цього, 07.07.2017 року прокурором прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 у відповідності до вимог ч.1 ст. 32, п. 3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України було направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000304 від 12.05.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 .
Згідно вказаного обвинувального акту остання обвинувачувалась за ч.2, 3,4 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України, тобто зловживання впливом, а саме, прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
11.07.2017 року вищевказаний обвинувальний акт надійшов до Садгірського районного суду м. Чернівців.
Крім цього, при надісланні прокурором даного обвинувального акту до суду першої інстанції, останнім одночасно ставилось на вирішення перед судом питання щодо об`єднання матеріалів кримінального провадження № 000304 від 12.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2, 3,4 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України і матеріалів кримінального провадження № 0000224 від 22.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України.
Відтак, 05.07.2017 року при розгляді матеріалів кримінального провадження № 0000224 від 22.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , Садгірським районним судом м. Чернівців було призначено підготовче судове засідання на 10.07.2017 року на 12.00 годину.
Однак, за клопотанням прокурора підготовче судову засідання, призначене Садгірським районним судом на 12.00 годину 10.07.2017 року було перенесене на 14.07.2017 року.
У підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції було прийнято рішення про об`єднання кримінального провадження № 0000224 від 22.06.2017 року (судове провадження - № 726/1117/17) за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України та кримінального провадження № 000304 від 12.05.2016 року (судове провадження - № 726/1150/17) за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2,3,4 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України в одне провадження з присвоєнням одного номеру по справі № 726/1117/17) та призначенням судового розгляду на 15 годину 20.07.2017 року.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду про підготовче судове засідання, під час якого були об`єднанні вищевказані кримінальні провадження, датована судом першої інстанції 12.07. 2017 року, однак зазначене судове засідання було проведене 14.07.2017 року, що свідчить про порушення судом норм кримінально-процесуального законодавства України.
Разом з цим, як слідує із наданих матеріалів кримінального провадження (судове провадження № 726/1117/17) за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України та ОСОБА_9 за ч.2,3,4 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України, що 06 березня 2019 року прокурором у судовому засіданні під час розгляду справи було заявлено клопотання про зміну обвинувачення в суді та долучення до матеріалів провадження обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням.
При цьому, як вбачається із вказаного обвинувального акту, що зазначений процесуальний документ 06 березня 2019 року був складений прокурором прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , однак погоджений заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_23 ще 06 березня 2018 року, тобто фактично за рік до встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні яких наразі обвинувачуються ОСОБА_7 (за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України) та ОСОБА_9 (ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 369 КК України), що свідчить про неприпустимість виявлених недоліків.
Водночас, колегія суддів зауважує і на тому, що у зміненому обвинувальному акті ОСОБА_7 обвинувачується вже за ч.2 ст. 190 КК України (шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою за кваліфікуючою ознакою за попередньою змовою групою осіб) та за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України (закінчений замах на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища), а ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України (шахрайство, за кваліфікуючою ознакою за попередньою змовою групою осіб), та за ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 369 КК України (підбурювання особи до надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Тобто дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 щодо одержання протиправним шляхом коштів в сумі 650 доларів, що становить 17571,19 гривень були кваліфіковані за ст. 190 ч.2 КК України.
Що стосується дій обвинувачених відносно голови міжрайонної загально профільної МСЕК ОСОБА_19 , то вони були кваліфіковані у обвинуваченої ОСОБА_11 за ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 369 КК України, а у обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України.
Із вказаного слідує, що дії обвинувачених отримали окрему правову кваліфікацію та в даному випадку колегія суддів зазначене розцінює, як висунення додаткового обвинувачення.
Згідно ст. 339 КПК України, у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням.
У разі задоволення такого клопотання прокурора, суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для підготовки до захисту від додаткового обвинувачення, до судового розгляду та виконання прокурором вимог, передбачених статтями 276-278, 290-293 цього Кодексу, але не більше ніж на чотирнадцять днів. Строк відкладення судового розгляду може бути продовжений судом за клопотанням сторони захисту у випадку, якщо обсяг або складність нового обвинувачення вимагають більше часу для підготовки до захисту.
Після закінчення встановленого судом строку, судове провадження повинно бути розпочате з підготовчого судового засідання. Нове дослідження доказів, які вже були досліджені судом до висунення додаткового обвинувачення, здійснюється тільки у разі визнання судом такої необхідності.
Таким чином, допущенні стороною обвинувачення вищевказані порушення кримінально-процесуального закону, районним судом не були враховані, що призвело до позбавлення можливості обвинувачених здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та потягло за собою прийняття судом першої інстанції до розгляду обвинувального акту, зі зміненим обвинуваченням та до продовження при цьому судового розгляду зазначеної справи.
При цьому, що стосується, виділення матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій з кримінального провадження № 0000304 від 12.05.2016 року ( ОСОБА_9 ) в кримінальне провадження №0000224 від 22.06.2017 року ( ОСОБА_7 ), то будь-яких рішень з цього приводу судом апеляційної інстанції не приймалось, а вказані матеріли за клопотанням прокурора були приєднані до матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України, лише як додаткові.
Згідно ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, забезпечити права і законні інтереси сторін кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Допущені судом першої інстанції порушення відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно ч.1 п.3 ст. 409, 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
При новому розгляді справи в суді першої інстанції необхідно ретельно перевірити доводи апеляційних скарг сторін кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 412, 415 ч.2, 418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 квітня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.1 ст. 369 КК України та обвинуваченої ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 190 , ч.4 ст.27, ч.1 ст. 369 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд у Садгірському районному суді м. Чернівців в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач [підпис] ОСОБА_13
Судді [підпис] ОСОБА_2
[підпис] ОСОБА_3
Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького
апеляційного суду ______________________ ОСОБА_13
(підпис)

ОСОБА_28