ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/256/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_12 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовлено.

Продовжено термін тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до 06 вересня 2019 року включно.

Змінено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням електронних засобів контролю та з покладенням обов`язків - на час судового розгляду.

Покладено на час судового розгляду на обвинуваченого ОСОБА_13 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) утриматися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні; 3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання ; 5) не залишати місце свого проживання цілодобово.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на особисту поруку.

Вказані вимоги мотивує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано жодного доказу на їхнє підтвердження.

Вважає, що судом не враховано міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем роботи, що дає підстави обрати більш мякий запобіжний захід.

-обвинувачений ОСОБА_7 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та звільнити його з-під варти.

Вважає, що рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, формально, без належного обгрунтування, а клопотання прокурора було заявлено лише в усній формі без надання такого стороні захисту у письмовій формі.

-обвинувачений ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати йому більш мякий запобіжний захід.

Вказані вимоги мотивує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано жодного доказу на їхнє підтвердження, а саме а клопотання було заявлено лише в усній формі.

Вважає, що рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, оскільки на підставі одних мотивів двом особам продовжили термін тримання під вартою, а іншій змінили запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просять ухвалу суду скасувати, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розгляді у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3, ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3 КК України, ОСОБА_14 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.1, ст.305 ч.3, ст.309 ч.1, ст.311 ч.3 КК України, ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.311 ч.3 КК України, ОСОБА_15 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.307 ч.2, ст.311 ч.2 КК України,-

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року змінено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 06 вересня 2019 року включно, оскільки до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про обґрунтованість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Вирішуючи питання продовження терміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , суд мотивував своє рішення тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, що є тяжкими та особливо тяжкими, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та його продовження на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, останні можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинувачених або його зміни.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В даному випадку судом встановлено, що обвинувачені обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що є тяжкими та особливо тяжкими, зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинувачених не є можливим, з метою запобігти уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченим або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до двох місяців, зокрема до 06 вересня 2019 року.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обвинувачується ще й інші особи, а отже існує ризик вільного спілкування учасників організованої групи, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на свідків з боку обвинувачених.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу обвинувачених та їхні соціальні зв`язки.

На переконання колегії суддів, таке рішення не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Оцінюючи доводи апелянтів про необґрунтованість пред`явленої обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підозри з мотивів, що така не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять її обґрунтованість та об`єктивно зв`язують обвинувачених з інкримінованим правопорушенням.

Також, що стосується інших доводів апеляційних скарг щодо пред`явленої підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , то такі належить досліджувати та давати їм оцінку під час розгляду даного кримінального провадження під час розгляду його по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому у п.23 рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи