Єд. унік. № 243/5307/19
Провадження № 1-кп/243/599/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Слов`янськ

29 жовтня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 5 Слов`янського міськрайонного судукримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, ч.2 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, ч.2 ст. 309 КК України.

Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що на теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Зокрема прокурор вказує, що відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також недопущення скоєння іншого кримінального правопорушення та запобіганню його спробам переховуватись від суду задля уникнення покарання, а також незаконного впливу на ще недопитаних по справі свідків.
Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала щодо клопотання обвинуваченого, підтримала власне клопотання.
Заслухавши думку учасників судового засідання, з приводу вирішенні клопотаннь про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.
Згідно ч.2 ст. 177 КПК України - підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приймаючи рішення по клопотанню прокурора суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що тримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Зокрема у відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вказані в клопотанні прокурора ризики, на думку суду є всі підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Слід зазначити, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Разом з тим суд також не відхиляє доводів обвинуваченого на свою користь, з приводу зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, однак не приймає їх до уваги та вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження

у встановлені законом строки, а також, враховуючи необхідність забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, а саме переховування від суду з метою уникнення можливого покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення та ймовірного незаконного впливу на недопитаних по справі свідків.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
В судовому засіданні було встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що можливий строк призначеного покарання за інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, а саме позбавлення волі з конфіскацією майна, свідчить про загрозу втечі обвинуваченого, оскільки наслідки та ризик втечі для ОСОБА_4 можуть бути визнані ним меншим злом, ніж кримінальне переслідування та процедура відбування покарання. До того ж існує ризик впливу обвинуваченого на недопитаних свідків по кримінальному провадженню з метою спонукання їх відмовитись від своїх свідчень або змінити їх на його користь. Крім того перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки протягом проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадження ОСОБА_4 було двічі виявлено під час збуту наркотичного засобу.
Суд крім тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 також враховує дані щодо особи обвинуваченого, а саме вік та стан його здоров`я; відсутність будь яких належних, письмових доказів чи відомостей, які б свідчили про неможливість знаходження в умовах установи покарань, міцність його соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, той факт, що обвинувачений не одружений, суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштований, у зв`язку з чим існують обґрунтовані підстави вважати, що знаходячись на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити вплив на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення за для задоволення своїх соціально матеріальних потреб.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України , у зв`язку з чим враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 та сукупність інших встановлених фактичних обставин у справі та характеризуючих відомостей, суд вважає доцільним продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частинами 4 та 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених

статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У зв`язку з чим при продовженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає заставу у вигляді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2007 грн. 00 коп.), що складає 40 140 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального стану обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.
13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» строком на 60 днів а саме: з 29 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2007 грн. 00 коп.), що складає 40 140 грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
2) не відлучатися з м. Слов`янська, Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
4) утриматись від спілкування зі свідками по справі;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити, що у разі невиконання даних обов`язків, згідно зі ст.182 ч.8 КПК України, заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1