УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/10814/16-к

Провадження № 1-кп/638/176/19

23.10.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
- ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши обвинувальний акт за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, м. Краматорськ, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Після надходження кримінальних проваджень до суду строк тримання під вартою продовжувався у встановленому законом порядку.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений проти продовження строків тримання під вартою заперечували, просили змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість, багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст.. 368 КПК України.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики , які виправдовують тримання особи під вартою.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має Оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
При цьому колегія звертає увагу на те, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченому під час досудового розслідування на теперішній час не змінена та не скасована в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
Суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а тому продовжує строк тримання під вартою на 60 діб.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 офіційно не працює, зареєстрованої сім`ї не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних та сімейних зв`язків, в м. Харкові реєстрації та місця постійного мешкання не має, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тому достатніх підстав на теперішній час для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на теперішній час неможливе, а тому, продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 372, 331, 395 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України строк тримання під вартою до 21.12.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді