Справа № 484/4360/19
Провадження: № 1-кп/484/475/19р
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000550 по обвинуваченню:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, проходить військову службу на посаді телефоніста-лінійного наглядача 3-ї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.03.2012 року Ясиноватським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186. ч.1 ст. 185. ч. 1 ст.296, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 10.04.2013 року Нікітовським районним судом міста Горлівка Донецької області за ч. 1 ст.309 КК України. В силу ст.71 КК України приєднано невідбутий строк покарання 3 місяці за вироком Ясиноватського міськрайсуду Донецької області від 30.03.2012 року і визначено остаточно до відбуття покарання 2 роки позбавлення волі. 08.02.2014 Харківським районним судом Харківської області вирок переглянуто, не відбута частина покарання 1 рік 2 місяці зменшена на 1/2. Звільнився із місць позбавлення волі 29.11.2014 року;
- 24.11.2015 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 25.02.2016 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю із вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24.11.2015 не підлягає до виконання. Самостійно зараховано в строк тримання під вартою із 25.11.2015 по 25.02.2016 (ч.5 ст.72 КК України) міра запобіжного заходу скасована. Звільнений із місць позбавлення волі 25.02.2016;
- 19.12.2017 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186. ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Па підставі ст. 71 КК України частково приєднано вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24.11.2015, визначено остаточно до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано із 25.04.2016 по 20.06.2017р. Звільнився із місць позбавлення волі 25.10.2018;
- 12.07.2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 29.01.2015 року громадянин ОСОБА_3 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний для проходження військової служби під час часткової мобілізації до лав Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №71 від 15.05.2015р. рядового ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини пп НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номер обслуги протитанкового артилерійського дивізіону.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 01.09.2015 року №177, рядового ОСОБА_3 звільнено із займаної посади та призначено на посаду телефоніст-лінійний наглядач 3 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону вказаної вище військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника)
Проходячи військову службу, рядовий ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби рядовому ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
26.09.2015 року, близько 08 год. 20 хв. рядовий ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 та ухилявся від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив військову частину.
25.11.2015 року ОСОБА_3 , за обставин, які не залежать від його волі, був затриманий та взятий під варту за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя засуджений до 6 (шести) місяців арешту.
25.02.2016 року рядовий ОСОБА_3 , будучи звільненим з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», знаючи про необхідність повернення до військової частини, повторно, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування, порушив порядок проходження військової служби, а саме не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 та ухилявся від військової служби проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
25.04.2016 року рядовий ОСОБА_3 , за обставин, які не залежать від його волі був затриманий та взятий під варту за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2018 року засуджений до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
25.10.2018 рок рядовий ОСОБА_3 , будучи звільненим з Державної установи «Стрижавська виправна колонія № 81», знаючи про необхідність повернутися до військової частини, повторно, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування, порушив порядок проходження військової служби, а саме не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 та ухилявся від військової служби проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
05.04.2019 року рядовий ОСОБА_3 , за обставин, які не залежать від його волі, був затриманий та взятий під варту за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, та вироком Соснівського районного суду м. Черкаси засуджений до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Зізнаючись у вчиненому обвинувачений пояснив, що дійсно 26.09.2015 року він самовільно залишив військову частину та, в подальшому, після звільнення з місць позбавлення волі, не з`явився вчасно до військової частини пп НОМЕР_1 , та перебував за місцем проживання, де проводив час на власний розсуд.У вчиненому розкаявся.

Судом, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Фактичні обставини злочину свідчать про те, що 26.09.2015 року, близько 08 год. 20 хв., рядовий ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби до 25.11.2015 року.
Крім того, з 25.02.2015 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 звільнившись з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» до 25.04.2016 року, та в подальшому, повторно, з 25.10.2018 року, більш точного часу не встановлено, звільнившись з Державної установи «Стрижавська виправна колонія № 81» до 05.04.2019р., діючи умисно, з метою тимчасового ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин до військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та перебував поза межами зазначеної військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини та не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження служби характеризується негативно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину повторно.

Речові докази відсутні, експертизи не призначались.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 було засуджено вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.07.2019 року за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами передбаченими в частинах першій - третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки, на думку суду, таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст. 407 КК України за даним вироком та ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.07.2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

До строку відбуття покарання зарахувати фактично відбутий строк покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.07.2019 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1