Справа № 149/322/19
Провадження №11-кп/801/667/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000557 від 17.11.2018 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2019, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня ДПТНЗ «Хмільницький аграрний центр ПТО» непрацюючого, неодруженого, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ст. 105 КК України, звільнено неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання та застосоване стосовно нього примусові заходи виховного характеру, а саме:

- передано його під нагляд матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк один рік;

- обмежено дозвілля і встановлено особливі вимоги до поведінки неповнолітнього, що буде полягати в забороні перебувати поза домівкою у вечірній час доби з 21:00 год. до 06:00 год. наступної доби, забороні відвідувати розважальні заклади у цей час строком на 1 рік.

Речові докази по справі гаманець «baellerry», залишено у власності ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції визнано доведеним, що 16.11.2018 о 23:30 год. неповнолітній ОСОБА_7 відпочивав у будинку культури, який розташований у с. Качанівка Хмільницького району Вінницької області. В цей час також відпочивали ОСОБА_10 та інші особи. В свою чергу ОСОБА_10 під час відпочинку, перебуваючи в середині приміщення будинку культури, поклав на підвіконня шкіряну куртку чорного кольору, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами у сумі 473,00 грн. У подальшому, ОСОБА_7 виявив на підвіконні шкіряну куртку чорного кольору, належну ОСОБА_10 , в якій знаходився гаманець з грошовими коштами, та в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Після чого ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, пересвідчившись, що за його діями не спостерігають стороні особи та власник шкіряної куртки чорного кольору ОСОБА_10 , які б могли перешкодити вчиненню злочину, діючи з корисливим мотивом, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку гаманця, який для потерпілого не представляє матеріальної цінності, в якому знаходились грошові кошти в сумі 473,00 грн, що належать ОСОБА_10 . Після чого з викраденими речами з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме гаманець викинув біля клубу, а грошові кошти витратив на власні потреби. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 473,00 грн.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити. З резолютивної частини вироку виключити вказівку на призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу. Вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги зі змінами, обвинуваченого та його захисника, які не заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності, та ніким не оспорюється, а тому згідно положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України є правильною.

Однак, при призначенні покарання суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається

винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює

обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вперше

вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння

та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку

не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до

неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Окрім цього, відповідно до роз`яснень п.п. 1, 2 Постанови Пленуму

Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що судам необхідно додержуватись вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років.

Судам роз`яснено, що в кожному випадку вирішення питання про

відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Згідно п. 16 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» від 16.01.2017 № 223-66/0/4-17, перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. У разі обвинувачення неповнолітнього у скоєнні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості правильним вбачається застосовувати за наявності визначених законом умов, незважаючи на відсутність відповідного клопотання прокурора, діючи в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 97 КК України та ч. 3 ст. 497 КПК України, примусові заходи виховного характеру, звільнивши неповнолітнього від кримінальної відповідальності.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових

заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

З наведеного вбачається, що апеляційна скарга зі змінами прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2019 щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя: