233 № 225/2104/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законних представників обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002036 від 03.12.2015 року стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, громадянин України, холостий, дітей не має, має базову середню освіту, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дзержинськ Донецької області, громадянин України, холостий, дітей не має, має базову середню освіту, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дзержинськ Донецької області, громадянин України, холостий, дітей не має, має повну середню освіту, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор надала письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строком на 60 днів, з підстав, викладених у письмовому клопотанні, обґрунтовуючи це тим, що існують ризики втечі обвинувачених, незаконного впливу на свідків з їх боку, а також вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_12 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , просили змінити на більш м`який, а саме домашній арешт, вважаючи, що такий захід буде достатнім для виконання покладених на обвинуваченого судом обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_10 , його законний представник ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_6 заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , просили змінити на більш м`який, а саме домашній арешт, вважаючи, що такий захід буде достатнім для виконання покладених на обвинуваченого судом обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_11 не заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його законний представник ОСОБА_14 при вирішенні клопотання поклалася на розсуд суду, захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , просив змінити на більш м`який, а саме домашній арешт, вважаючи, що такий захід буде достатнім для виконання покладених на обвинуваченого судом обов`язків.

Свої клопотання сторона захисту мотивувала тим, що обвинувачені довгий час тримаються під вартою без вирішення справи по суті, докази та ризики, на які посилається сторона обвинувачення, не доведені та безпідставні, а клопотання не обґрунтоване.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, частково матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2019 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04.08.2019 року включно.

При вирішенні клопотань про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст. 12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Суд вважає, що в теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, того, що кожний з обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , може переховуватись від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у виді 10 і більше років позбавлення волі, може бути визнане кожним з них більш небезпечним ніж втеча. Крім того, слід врахувати, що м. Костянтинівка, де розглядається справа, а також м. Торецьк, де проживають обвинувачені, знаходяться в безпосередній близькості до лінії розмежування з тимчасово непідконтрольною територією України, і обвинувачені мають реальну можливість перетину вказаної лінії, що зробить неможливим їх прибування до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Листі від 18.07.2013 року № 223- 1134/0/4-13, «при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, враховувати практику Європейського суду з прав людини, запроваджуючи їх положення у вітчизняну правозастосовну практику».

В пункті 63 рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 року по справі «Свершов проти України» (заява N35231/02) зазначено, що з пункту 3 статті 5 Конвенції про про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102). До того ж такі підстави мають бути чітко сформульовані в рішеннях національних судів (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року).

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Кримінальне провадження відносно обвинувачених не знаходить свого вирішення тривалий час, а саме з грудня 2015 року, жодних рішень по суті судом не приймалось.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які на день скоєння інкримінованого злочину були неповнолітніми, тримаються під вартою з 05.12.2015 року, тобто 3 роки 7 місяців.

При обранні відносно обвинувачених запобіжного заходу 06.12.2015 року слідчим суддею було встановлено наявність наступних ризиків:

-ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ;

-ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинувачений ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

В подальшому, при регулярному продовженні відносно обвинувачених застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор в своїх клопотання формально вказував на те, що встановлені ризики продовжують існувати, не конкретизуючи ці ризики та жодним чином не мотивуючи таке своє твердження.

В ухвалах місцевого суду про продовження відносно обвинувачених застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься лише посилання на те, що «ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та не перестали існувати», однак конкретні ризики не зазначені. Відсутнє також посилання на той факт, що при продовженні такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, було враховано, що на день скоєння кримінального правопорушення всі троє обвинувачених були неповнолітніми.

До клопотання про продовження строку застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 01.08.2019 року прокурором не додано жодного доказу на підтвердження вимог викладених в клопотанні, в клопотанні не конкретизовано, які саме ризики, на його думку, продовжують існувати, а також прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених, у разі визнання їх винуватими; вік обвинувачених в теперішній час вони вже досягли повноліття, однак обвинувачуються у скоєнні злочину, будучи неповнолітніми; стан їх здоров`я на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебувають, відомості про наявність у когось із них хронічних хвороб відсутні; позитивну характеристику за місцем проживання та навчання; наявність можливого місця проживання з батьками в м. Торецьк Донецької області; відсутність судимостей раніше, відсутність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; тримання під вартою обвинувачених тривалий час без вирішення справи по суті; суд дійшов висновку, що усунення існуючого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із покладенням на кожного з них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В той же час суд вважає взагалі недоведеним існування ризику, передбаченого п 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на існування якого посилалася прокурор в своїй промові в судовому засіданні, оскільки вони раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, і скоєння ними особливо тяжкого умисного злочину, або матеріальний стан неповнолітньої особи, не може свідчити про високу ймовірність скоєння ними нового злочину.

Також суд вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки цей ризик не був взятий до уваги при первинному застосуванні відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і в теперішній час відсутні підстави вважати, що будь-який вплив на свідків з боку обвинувачених об`єктивно можливий.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на них, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 199, 202, 205, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - відмовити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги;

2) з`являтися за викликом суду для участі в судових засіданнях, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин - завчасно повідомити про це суд;

3) не виїжджати за межі м. Торецьк Донецької області без дозволу суду;

4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дзержинськ Донецької області, з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги;

2) з`являтися за викликом суду для участі в судових засіданнях, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин - завчасно повідомити про це суд;

3) не виїжджати за межі м. Торецьк Донецької області без дозволу суду;

4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

5) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дзержинськ Донецької області, з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги;

2) з`являтися за викликом суду для участі в судових засіданнях, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин - завчасно повідомити про це суд;
3) не виїжджати за межі м. Торецьк Донецької області без дозволу суду;
4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
5) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Виконання ухвали доручити Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто до 01 жовтня 2019 року.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3