Справа № 639/4715/19
Провадж. № 1-кс/639/2406/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 представника - ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» - ОСОБА_3 , ув`язненого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на порушення його прав під час тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в частині надання належної медичної допомоги, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просив зобов`язати начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини №27 забезпечити додержання його прав на надання медичної допомоги, та вжити заходи по невідкладному проведенню необхідних медичних обстежень у з в`язку з виявленням у нього гепатиту «с», а саме: проведення огляду лікарем-інфекціоністом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав, пояснив, що самостійно укласти договір та оплатити послуги відповідної лобароторії не може, адже тримається під вартою.

Представник ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» заперечував проти задоволення скарги, мотивуючи це тим, що відповідне обстеження проводиться в Харківській області лише в Темнівській БПЛ №100. На вирок, яким засуджено ОСОБА_4 подані апеляційні скарги, останній рахується за Харківським апеляційним судом. Вказані обставини, на думку представника ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України», унеможливлюють етапування ОСОБА_4 з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до Темнівській БПЛ №100 Харківській області для проведення відповідного обстеження. Відповідне етапування може бути здійснено лише за умови відмови ОСОБА_4 від поданої ним апеляційної скарги на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2018р. При цьому представник медичної частини підтвердив, що 09.07.2019р. після проведення тестування ОСОБА_4 був оглянутий лікарем-терапевтом медичної частини, виявлені антитіла до вірусного гепатиту; рекомендовано дообстеження: генотипування HCV.

Дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 , матеріали судового провадження, заслухавши думку учасників, приходжу до такого.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2017р. за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі. Також вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України покарання за новопризначеним вироком повністю поглинуто покаранням, призначеним за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2017р. та остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді 7 років позбавлення волі. Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2018р. не набрав законної сили, на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на розгляді в Харківському апеляційному суді у зв`язку з подачею апеляційних скарг на вказаний вирок, обвинувачений тримається під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який розташований в межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Надаючи правову оцінку наявності підстав постановлення ухвали в порядку ч. 1 ст. 206 КПК України, суд виходить з такого.

Згідно журналу реєстрації тестів HBsAgHcV ОСОБА_4 09.07.2019 року після тестування був оглянутий лікарем-терапевтом медичної частини. Висновок: виявленні антитіла до вірусного гепатиту. Рекомендовано: дообстеження, генотипування HCV.

ОСОБА_4 з профілактичною метою призначено медикаментозного лікування, та роз`яснено, що станом на теперішній час генотипування HCV інфекції проводиться лише в умовах комерційних лабораторій та діагностичних центрів, та що за власним бажанням, та згідно до наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, особа узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів.

Крім того, відповідно до листа ЦОЗ ДКВС України від 02.07.2019 року № 4011/03-19, з метою обстеження та встановлення коректного діагнозу засудженим з позитивним результатом скринінгового тестування на наявність антитіл до вірусу гепатиту С будуть госпіталізовані до Стрижавської БПЛ №81, Темнівської БПЛ №100 та Львівської БПЛ №19.

Представник медичної частини в судовому засіданні пояснив, що обстеження для встановлення коректного діагнозу у ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» триває на протязі 10 днів, після чого засудженні з висновком лікаря-інфекціоніста, що містить діагноз та рекомендації щодо доцільності схеми етіотропного лікування та лабораторного спостереження вірусного С мають повернутися до основних місць відбування покарання.

Наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України із закладом охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі за текстом Порядок №239/5/104), пунктом 2.3. якого встановлено, що під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Відповідно до положень Європейських пенітенціарних правил-1 (Рекомендація № К (2006)2 Комітету Міністрів держав-учасниць), при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Життя в місцях позбавлення волі повинно бути, наскільки це можливо, наближене до позитивних аспектів життя у суспільстві. Адміністрація пенітенціарних установ мусить забезпечувати охорону здоров`я всіх ув`язнених цих установ. Компетентна інстанція повинна брати до уваги будь-які письмові скарги-від ув`язненого, якщо в них є підстави припускати, що права ув`язненого були порушені. Пенітенціарні установи регулярно інспектуються урядовими органами з метою оцінки того, чи відповідає управління ними вимогам національного законодавства та міжнародного права, а також положень даних Правил.
Відповідно до практики ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (пп. 72-74 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).
Так, загальні принципи практики Європейського суду з прав людини сформовані в пунктах 77, 78 рішення по Справі «Кущ проти України»(заява № 53865/11, остаточне 03/03/2016),п. 149 рішення у Справі «Корнейкова та Корнейков проти України» (заява № 56660/12, остаточне 24/06/2016), за змістом яких:
Суд неодноразово наголошував на тому, що охорона здоров`я ув`язнених осіб повинна забезпечуватися належним чином (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-ХІ). Відсутність належної медичної допомоги може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkeу) [ВП], заява № 22277/93, п. 87, ECHR 2000-VII, і «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 90, від 4 жовтня 2005 року).
Суд вважає, що «належність» медичної допомоги під час тримання під вартою залишається найбільш важким елементом для визначення. Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та «Попов проти Росії» (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року). Державні органи влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan, п. 116, та рішення у справі «Голомийов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117, від 7 листопада 2006 року).
Отже, враховуючи вищенаведене національне законодавство, практику Європейського суду з прав людини, кадрові та матеріально-технічні можливості Харківської міської медичної частини №27, яка не має у своєму штаті лікаря-інфекціоніста, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та Харківської міської медичної частини №27 провести медичне обстеження ОСОБА_4 , з урахуванням скарг на стан його здоров`я, в тому числі, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104 або Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», зокрема лікаря інфекціоніста.

При цьому доводи представника медичної частини №27 щодо неможливості етапування ОСОБА_4 до Темнівської БПЛ №100 через те, що вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2018 року не набрав законної сили, відхиляються судом, адже, як зазначив сам представник медичної частини №27 тривалість відповідних обстежень у ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» становить 10 днів, а згідно матеріалів особової справи ОСОБА_4 та даних Розділу «Стан розгляду справи» порталу «Судова влада України» дата судового засідання щодо перегляду зазначеного вироку судом апеляційної інстанції наразі ще навіть не призначена, а тому відсутні перешкоди щодо тимчасового переведення ОСОБА_4 до відповідної установи виконання покарань. Висування до ОСОБА_4 вимоги щодо відмови від апеляційної скарги задля реалізація права на надання належної медичної допомоги в частині проведення відповідного медичного обстеження лікарем-інфекціоністом призвело б до порушення його права на доступ до суду.

Керуючись ст. ст. 206, 369-372, 375, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії Державної установи «Центр охорони здоров"я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях організувати протягом найкоротшого об`єктивно можливого строку проведення медичного обстеження ОСОБА_4 , з урахуванням його скарг на стан здоров`я, в тому числі, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104 або Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», зокрема лікаря інфекціоніста.

Оскарження ухвали не передбачено ст. 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1