Справа № 496/1912/19
Провадження № 1-кп/496/272/19
УХВАЛА

29 липня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 05.02.2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов вказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор доповів про можливість призначення справи до судового розгляду та доручення органу пробації складення досудової відносно обвинуваченого. Крім цього, подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зав`язків, на території Біляївського району не зареєстрований, не має постійного джерела доходу, офіційно не працює, є громадянином іншої Держави, а тому перебуваючи на волі може переховуватись від суду, покинути територію України.

Потерпілій до підготовчого судового засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення справи до судового розгляду та просили суд змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. При цьому посилаються на, те що обвинувачений має можливість проживати у свого знайомого в м. Одесі, який має житло, і він потребує нагляду лікарів, втрачає зір та слідчим суддею постановлювалась ухвала щодо медичного обстеження обвинуваченого, яка на цей час не виконана.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, приймаючи до уваги заяву потерпілого, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до наступного висновку.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, справа підсудна Біляївському районному суду, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не має.

Згідно ч. 1 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду, а відповідно до ч. 2 вказаної статті досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, у зв`язку з переміщенням з тимчасово окупованої території постійного місця проживання не має, а тому суд вважає за необхідне доручити Біляївському міськрайонному відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області складення досудової доповіді відносно обвинуваченого.

По вказаному кримінальному провадженні від потерпілого ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а ч. 4 вказаної статті передбачено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Враховуючи викладене суд вважає можливим прийняти до розгляду з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч. 3 ст. 185 КК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення збитків.

Відповідно до положень ст. 61 КПК України ОСОБА_8 визнати цивільним позивачем, а ОСОБА_7 відповідно до ст. 62 вказаного Кодексу визнати цивільним відповідачем.

Вирішуючи питання щодо міри запобіжного заходу суд виходить з наступного.
Згідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131, 176, 181, 183).

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України зазначив, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Конституційний Суд України також зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").

Обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного місця проживання на території України, є громадянином іншої держави та з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України переховуючись від суду. Крім цього, як зазначив обвинувачений, відносно нього також є інше кримінальне провадження що перебуває на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси, що свідчить про те, що він знаходячись на волі може продовжувати злочинну діяльність.
Доказів того, що обвинувачений потребує медичного нагляду у зв`язку з чим, він та його захисник просять суд змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт суду не надано. Надання суду копії заяви ОСОБА_9 про надання згоди на проживання у нього обвинуваченого суд не приймає до уваги, оскільки суду невідомо ким вказана заява була написана, відсутній її оригінал та відсутня належним чином завірена копія паспорту вказаного громадянина.
Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому та вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись ст. ст. 2,7, 9, 61, 62, 128, 177, 178, 181, 183, 314-315 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні на 23.09.2019 року о 15 год. 00 хв.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Доручити Біляївському міськрайонному відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ля долучення до матеріалів кримінального провадження.
Прийняти цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення збитків до одного провадження разом з даним кримінальним провадженням.

З прийняттям цивільного позову ОСОБА_8 набуває права і обов`язки цивільного позивача, а обвинувачений ОСОБА_7 права цивільного відповідача.

Обвинуваченому та його захиснику в клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити строком на 60 днів, а саме: з 29.07.2019 року до 24 години 26.09.2019 року та утримувати його в Одеській УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику Одеського УВП-21 УДПтС України в Одеській області.
На ухвалу суду в частині продовження міри запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з моменту її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1