ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 585/3715/18 Номер провадження 11-кп/814/673/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції з Державною установою «Сумський слідчий ізолятор» та Роменським міськрайонним судом Сумської області кримінальне провадження №0000061 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, на даний час не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) 11.08.2011 Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2) 20.05.2014 Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

3) 24.11.2014 Роменським міськрайонним судом за ст. 185 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) 18.03.2015 Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст.185 ч.2, ст.357 ч.1, ст.. 70 ч.1, ст.. 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми звільнено умовно достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 1 місяць 12 днів;

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання, призначеного вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2015 року визначеного ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 08.12.2017 ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 вчинити крадіжку майна з рентгенологічного кабінету Роменської ЦРЛ, на що останній погодився. Таким чином вони вступили в попередню змову з метою викрадення чужого майна з приміщення Роменської ЦРЛ, розташованої за адресою: м. Ромни, бульвар Московський, 24.
08.12.2017 близько 19:00 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибули на територію Роменської ЦРЛ за адресою: м. Ромни, бульвар Московський, 24. Діючи умисно з корисливих мотивів, пересвідчившись в таємності своїх дій, шляхом відривання дощок, якими було забито вхід до приміщення та подальшим відкриттям дверей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли до рентгенологічного відділення Роменської ЦРЛ, де виявили радіатори опалення та вирішили їх викрасти. Реалізуючи свій умисел на крадіжку, ОСОБА_8 відламав від системи опалення 5 радіаторів опалення та разом з ОСОБА_9 , по черзі винесли вказані радіатори опалення з рентгенологічного відділення, з метою в подальшому їх реалізувати та сховали за будівлею на території Роменської ЦРЛ. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , використовуючи автомобіль ВАЗ 111940 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , того ж дня, близько 21.00 год., повернулися на територію Роменської ЦРЛ, де поклали викрадені радіатори опалення у кількості 5 штук: 1 на 10 секцій, 1 на 7 секцій, 1 на 4 секції, 1 на 6 секцій, 1 на 5 секцій, вартістю, по 50 грн. за 1 секцію, до вищевказаного автомобіля та разом з викраденим, залишили місце вчинення злочину, поїхавши до металоприймального пункту по вулиці Дудіна в м. Ромни, але по дорозі автомобіль було зупинено працівниками поліції.
Своїми протиправними діями, що виразилися в таємному викраденні чужого майна, поєднаними з проникненням у інше приміщення за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 заподіяв майнову шкоду Роменській ЦРЛ на загальну суму 1600 грн.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Необхідність здійснення нового судового розгляду обвинувачений мотивує тим, що місцевий суд невірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він мав вільний доступ до приміщення, з якого він здійснив крадіжку, зокрема були відкриті двері та відсутні деякі вікна, а сама будівля не експлуатується. Вважає що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 просив пом`якшити призначене йому покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України перевірялись в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Так, висновки суду щодо вчинення ОСОБА_8 крадіжки майна Роменськоц ЦРЛ підтверджуються належними та допустимими доказами, наведеними у вироку. Зокрема, свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_8 суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю обвинуваченого і його захисника, та належно оцінив із дотриманням положень ст.94 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3ст.374 КПК України суд навів у своєму вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, факту крадіжки з приміщення Роменської ЦРЛ не заперечує й сам обвинувачений. Натомість, його доводи про те, що він мав вільний доступ до приміщення з якого вчинив крадіжку радіаторів опалення є неспроможними.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 «Про судову практику у справах
про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Так, в основу обвинувального вироку суд обґрунтовано поклав логічні, послідовні, узгоджені з матеріалами кримінального провадження свідка ОСОБА_12 про те, що він, за вказівкою начальника технічного відділу Роменської ЦРЛ ОСОБА_13 за допомогою молотка і гвіздків забив двері колишнього рентгенкабінету Роменської ЦРЛ.
Під час судового розгляду, сам обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що двері були зачинені, хоча і без замку, проте заблоковані палками.
Таким чином, враховуючи наявність умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на незаконне заволодіння майном, яке знаходилось у відокремленому зачиненому приміщенні, та відсутність у ОСОБА_8 права на вільний доступ до приміщення, де зберігалося викрадене майно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції який кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою з ОСОБА_9 поєднана з проникненням в інше приміщення.
Щодо апеляційних вимог ОСОБА_8 про призначення йому більш м`якого покарання колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.
Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.
Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.
Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 , який раніше вчиняв корисливі злочини, на шлях виправлення не став, не працював, за попередньою змовою з іншим обвинуваченим здійснив крадіжку чужого майна, що свідчить про його антисоціальну спрямованість.
Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, який вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком.
На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання є неможливим та суперечить загальним засадам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року відносно нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4