В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005580 від 03 липня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севан, Республіка Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12 грудня 2018 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 22 жовтня 2019 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в:

02 липня 2019 року, приблизно о 23 год 00 хв ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ. б-р Перова, 34/2, побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , у якої помітив мобільний телефон, що висів на шнурку на шиї.
В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Самсунг Джі 3», вартістю 3 000 грн 00 к., що належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, направився на зустріч ОСОБА_9 , зрівнявшись з нею, підійшов спереду та запитав на якій вулиці він знаходиться. Не отримавши відповіді від потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку тим, що остання є особою з інвалідністю І групи з дитинства, реалізуючи свій злочинний умисел, в присутності інших осіб, усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий для оточуючих характер, шляхом ривка зірвав з шнурка сірого кольору, що висів на шиї потерпілої, належний їй мобільний телефон марки «Самсунг Джі 3», чорно-сріблястого кольору, вартістю 3 000 грн 00 к.
Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпорядитись відкрито викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3 000 грн 00 к. В подальшому ОСОБА_3 разом із викраденим майном був затриманий працівниками поліції.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав показання, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Показав, що 02 липня 2019 року, приблизно о 23 год 00 хв він знаходився за адресою: м. Київ, б-р Перова, 34/2, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_9 , думав, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Коли підійшов ближче, то побачив у неї на шиї мобільний телефон. Після цього, запитав у ОСОБА_9 на якій вулиці знаходиться і зірвав з шиї мобільний телефон, після чого залишив місце події. Згодом був затриманий працівниками поліції.У вчиненому щиро кається та просить суворо не карати, просив при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України, оскільки ним відшкодована шкода потерпілій, злочин вчинений у зв`язку зі збігом тяжких обставин, має на утриманні малолітню дитину.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, одружений, має на утримання малолітню дитину 2009 року народження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особу винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 186 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Також при призначенні покарання обвинуваченому, суд звертає увагу на те, що на утриманні у ОСОБА_3 є малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у потерпілої відсутні будь-які вимоги до обвинуваченого, тому вважає за можливе призначити мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Щодо вимог сторони захисту про врахування обставинами, які пом`якшують покарання відшкодування збитків, вчинення злочину у зв`язку зі збігом тяжких обставин, то слід зазначити таке.

Відповідно до п. 2, 5 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

При цьому слід відзначити, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду. Збитки є шкодою майнового характеру, вираженою в грошовій формі.

Суд вважає необґрунтованим твердження сторони захисту про добровільне відшкодування ОСОБА_3 завданої злочином шкоди, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлених в судовому засіданні обставин, ОСОБА_3 безпосередньо після вчинення злочину був затриманий працівниками поліції з викраденим мобільним телефоном, який під розписку повернений потерпілій, тому стверджувати в даному випадку про добровільність відшкодування шкоди не можна.

Щодо збігу тяжких обставин у ОСОБА_3 , що призвело до вчинення злочину, то стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначену обставину.

Враховуючи вище викладене, суд вважає відсутніми підстави для застосування ст. 75, 69, 69-1 КК України.

Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

При цьому суд враховує, що даний злочин ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання приєднати не відбутий строк покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року та за сукупністю злочинів шляхом часткового складання остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, а саме з 02 липня 2019 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг Джи 3» залишити у володінні ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1