Справа № 308/6338/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.08.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу останнього в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2019 року, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0001100 від 16.11.2018 ( судове провадження № 11сс/4806/395/19).

Цією ухвалою клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 задоволено та накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а саме
- нежитлову будівлю загальною площею 112,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219;
- кафе «Вітерець», будівлю площею 80.8 кв.м., із наявними надвірними спорудами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219.

З клопотання вбачається, що 15 листопада 2018 року до Іршавського відділення Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_2 , про те, що ОСОБА_11 , мешканець АДРЕСА_3 , займаючи посаду голови правління Білківського СТ, за попередньою змовою із своїм батьком ОСОБА_7 , здійснив розкрадання ввіреного йому майна, у зв`язку з чим були внесені відомості до ЄРДР за ознаками ч.3 ст. 191 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, слідчим доведено необхідність накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 112,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219; кафе «Вітерець», об`єкт житлової нерухомості загальною площею 80,8 кв.м., із наявними надвірними спорудами, яке розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219, з метою їх збереження в якості речового доказу та недопущення продажу чи зміни власника.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 07.06.2019, скасувати вказану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказує, в клопотанні, як на джерело доказів, слідчий посилалася на покази свідка ОСОБА_10 , однак твердження останнього не відповідають дійсності, оскільки 11.11.2013 постановою членів правління Білківського СТ ОСОБА_10 було виключено з членів Білківського СТ за грубі порушення вимог статуту, розкрадання майна СТ, самоуправство тощо. Тобто ОСОБА_10 , під час допиту в якості свідка, надав неправдиві покази щодо його членства в ОСОБА_12 .

Окрім цього, клопотання слідчої містило інформацію про те, що у серпні 2017 року, вищевказані особи, у порушення вимог п. 7.1.1. Положення про правовий режим майна споживчої кооперації України, затвердженого постановою третіх зборів Ради Укрснілки другого скликання від 31 березня 2016 року, разом з ОСОБА_13 засновниками ТзОВ «Делюкс», якому, як основний засіб, було передано кафе «Вітерець», уклали від імені ТзОВ «Делюкс» в особі ОСОБА_14 та Білківського СТ в особі ОСОБА_11 , договір купівлі-продажу даного кафе «Вітерець». У подальшому, згідно показів ОСОБА_10 , , ОСОБА_14 уклав договір купівлі-продажу з батьком ОСОБА_11 - ОСОБА_15 , у результаті чого родина ОСОБА_16 повністю заволоділа майном ОСОБА_17 , ринкова вартість якого становить близько 2-х мільйонів гривень. При цьому, на рахунок ОСОБА_17 грошові кошти не нараховувалися.

Дані твердження громадянина ОСОБА_10 та органу досудового розслідування також не відповідають дійсності, оскільки відповідно до рішення загальних зборів членів Білківського СТ від 09.04.2013 було прийняте рішення про вихід Білківського СТ зі складу райспоживспілки, працювати самостійно, як господарська одиниця.
Даний факт вказує на те, що вимоги п.7.1.1 Положення про правовий режим майна споживчої кооперації України, затверджене постановою третіх зборів ради Укроопспілки другого скликання від 31.03.2016 не розповсюджувалися на Білківське СТ? оскільки така мала статус самостійної господарської одиниці . Отже, для здійснення певних операцій з майном, ОСОБА_18 не потребувало жодного дозволу.
Окрім цього, в описовій частині ухвали слідчого судді від 07.06.2019 містяться певні незрозумілі твердження щодо підробки протоколу №6 загальних зборів засновників ТОВ «Делюкс» від 22.06.2016, з посиланням на те, що вказане ТОВ було зареєстроване 01.07.2019 .
В даному випадку слід вказати, що законодавство України, яке регулює порядок створення господарських товариств передбачає процедуру зборів засновників, які мають прийняти рішення про створення ТОВ, про затвердження його статуту, визначення часток тощо. Такі збори мають передувати в часі процедурі державної реєстрації ТОВ та оформлюються відповідним протоколом, який в подальшому подається реєстратор. З цього витікає, що об`єктивно, не зрозуміло з тексту ухвали які саме існують підстави вважати підробленим протокол №6 від 22.06.2016 .
Зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. А відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм кримінального процесуального закону.
Вказує, що клопотання розглянуто слідчим суддею без належного повідомлення власника майна. Також зазначає, що вказане майно, нежитлова будівля загальною площею 112,2 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , є новоствореною та ніколи не належала ОСОБА_12 і така побудована за власні кошти ОСОБА_7 .
Вважає, що слідчим суддею не обгрунтовано в оскаржуваній ухвалі про необхідність накладення арешту на майно. Ввадає, що й саме клопотання не містить доказів щодо існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою збереження речових доказів, оцінки розумності і співрозмірності обмеження права власності майна.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до виснвоку, що в силу ст. 395 КПК України строк апеляційного оскарження апелянтом не пропущений, та апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя в повній мірі дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого заявлене в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Судом встановлено, що нежитлові будівлі, загальною площею 112,2 кв.м., яка розташована за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Білки, вул. Зелена,6/1 та кафе «Вітерець», загальною площею 80.8 кв.м., із наявними надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , підпадають під критерії ст. 98 КПК України, та існують обставини, які підтверджують, що незастосування до них арешту, призведе до їх відчуження (передачі) чи зміни власника.
Ті питання, які порушив в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , тобто правомірності дій щодо нерухомого майна, на яке накладено арешт, його довірителем, в спростування заяви гр. ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення, входить у предмет доказування в кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд вважає, що ступінь втручання у право власності ОСОБА_19 та ОСОБА_7 на об`єкти нерухомого майна, у зв`язку із кримінальним провадженням, є виправданим, а спосіб арешту таких - не обтяжливим.
Таких порушень норм КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407,422, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0001100 від 16.11.2018 залишити без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: