Cправа № 700/298/19
Провадження № 1-кп/700/55/19
"04" листопада 2019 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
законного представника ОСОБА_6
представника служби у справах дітей ОСОБА_8
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , студента 2-го курсу Лисянського аграрного професійного ліцею, не одруженого, судимого 12.09.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням терміном на 2 роки, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , будучи засудженим згідно з вироком Лисянського районного суду Черкаської області 12.09.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75 п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76, 107 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном 2 роки, в другій декаді грудня 2018 року, у невстановлений слідством час, в нічну пору доби, знаходячись в АДРЕСА_2 , з метою збагачення, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, маючи безперешкодний доступ через відсутність огорожі зі сторони дороги, пройшов на територію будинковолодіння свого батька ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на території подвір`я здійснив крадіжку чотирьох чавунних каналізаційних решіток, загальна вартість яких згідно звіту про незалежну оцінку від 03.01.2019 року становить 1424 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму. Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Він же, будучи засудженим згідно з вироком Лисянського районного суду Черкаської області 12.09.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75 п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76, 107 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном 2 роки, в другій декаді грудня 2018 року, у невстановлений слідством час, в нічну пору доби, знаходячись в АДРЕСА_2 , з метою збагачення, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, маючи безперешкодний доступ через відсутність огорожі зі сторони дороги пройшов на територію будинковолодіння свого батька ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на території подвір`я з приміщення сараю здійснив крадіжку КПП автомобіля ГАЗ-51, десяти сошників СЗ-3,6 з повідками 10 шт, алюмінієвого бідона ємкістю 18 л від доїльного апарата, наковальні 35х15 см та заднього моста від комбайна СК-5 «Нива», загальна вартість яких згідно звіту про незалежну оцінку від 03.01.2019 року становить 6535,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на вказану суму. Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч.2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні законний представник мати ОСОБА_9 - ОСОБА_6 суду пояснила, що проблеми з психікою у Луки з дитинства, він був душе шкідливим і вона його сильно била, що і стало, на її думку, причиною порушення психіки. В 2013 році ОСОБА_11 проходив лікування в м.Черкаси. На даний час вважає, що його необхідно амбулаторно пролікувати. Що стосується викраденого майна, то воно було придбане її чоловіком за їх спільні кошти в людей, які скуповують метал для ремонту своїх тракторів. Так як чоловік тривалий час сім`ю не забезпечує, то вона давала дозвіл синові на те, щоб він брав металолом на свої потреби. Син, як і всі діти, хотів мати і телефон і комп`ютер чи планшет. Чоловіка неодноразово повідомляла, що син братиме металобрухт, так як він гроші не заробляє, сім`ю не забезпечує, а вона працює на двох роботах, щоб забезпечити дітей. Син ОСОБА_11 в даний час працює в ОСОБА_12 на важких роботах, щоб заробити собі на прожиття. Син говорив їй, що візьме вказане у справі майно і здасть на металолом. Лука знав, що батько йому не допоможе і не дасть продати метал, тому взяв його з її дозволу, коли чоловік був у лікарні. Гроші від продажу викраденого пішли на ремонт його мопеда, який вони купили йому. Син частину грошей він продажу металобрухту віддав їй на потреби сім`ї.
Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він придбав майно, яке його син ОСОБА_9 викрав, за кошти, які були спільною власністю сім`ї. Він не працює, живе за рахунок домашнього господарства. Дружина інколи дає йому кошти на харчування та на оплату за користування електроенергією, купувала одяг. Викрадене майно вважає їх спільною з дружиною власністю. Якби він спочатку знав, що це син взяв їх майно, то він би заяву в поліцію не подавав.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що в грудні 2018 року, вночі з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 приїхали автомобілем в с. Кам`яний Брід Лисянського району за словами ОСОБА_16 до його будинку. Він з ОСОБА_17 залишились в автомобілі слухати музику, а ОСОБА_16 пішов до будинку, звідки став виносити металобрухт, сказавши, що це його металобрухт. Перед тим, як їхати, ми запитували його чи не їдемо викрадати, оскільки знали, що ОСОБА_16 раніше скоював крадіжки, на що він відповів, що це його будинок. Трохименко завантажив металобрухт в салон і багажник автомобіля і вони поїхали в смт.Лисянку. Близько 3 год. ночі його відвезли додому, а самі поїхали.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 8 грудня 2018 року (цю дату він запам`ятав) він з ОСОБА_19 і ОСОБА_15 катались його автомобілем по Лисянці. Трохименко попросив поїхати в с. Кам`яний Брід забрати і здати металобрухт, пообіцяв заправити автомобіль. Він погодився. Коли приїхали в Кам`яний Брід, він залишився в автомобілі, а ОСОБА_16 пішов по металобрухт, йому допомагав ОСОБА_13 завантажили в автомобіль і привезли в Лисянку до нього додому. На наступний день його друг ОСОБА_20 здав металобрухт в пункт прийому і гроші він віддав ОСОБА_16 і ОСОБА_11 розрахувався з ним за поїздку.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що купував у ОСОБА_9 запчастини - сошники, передню балку та коробку передач. Киналь ОСОБА_22 , ОСОБА_11 і ще якийсь хлопець з ними приїжджали на металобазу, щоб здати метал і він у нього все це купив. Де він взяв цей метал не запитував. Все куплене зберігається у нього.
Захисник неповнолітнього ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять вчинення ОСОБА_9 діяння, яке має ознаки злочину. Так, з показань потерпілого та законного представника неповнолітнього встановлено, що викрадене майно є спільною власністю батьків ОСОБА_9 , яким їх син розпорядився з дозволу матері. Таким чином відсутня подія суспільно-небезпечного діяння. Сторона обвинувачення не спростувала цих показань в судовому засіданні і не довела зворотнього. Просив відмовити в задоволенні клопотання.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №69 від 27.02.2019 на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованих дій та на теперішній час ОСОБА_9 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизотипового розладу психопатоподібного варіанту в стані декомпенсації, що супроводжується проявами емоційної збідненості, монотонності, структурно-логічними розладами мислення, розладами критичних і прогностичних функцій, що на думку комісії позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, позбавляє його здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час участі у судових засіданнях.
З огляду на особливості інкримінованих підекспертному дій, враховуючи особливості виявленої психопатологічної симптоматики, дані клінічного обстеження комісія вважає, що ОСОБА_9 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.94 КК України, у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем свого подальшого перебування.
Суд, вислухавши учасників провадження, аналізуючи надані докази та доводи клопотання, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ст. 513 КПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді справи про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінюючи правову кваліфікацію вчиненого суспільно-небепечного діяння суд вважає, що орган досудового розслідування помилково кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України за ознакою повторності.
У відповідності до примітки 1 до ст. 185 КК України, у статях 185,186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який зі злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.
Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.
Аналізуючи зміст чинного законодавства, що регулює порядок розгляду кримінальних проваджень у разі вчинення суспільно небезпечних діянь неосудними особами слід зробити висновок, що суспільно небезпечне діяння не є злочином, оскільки вчиняється особою, яка не має всіх необхідних ознак суб`єкта злочину (ч. 1 ст. 18 КК).
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, суспільно небезпечне діяння, вчинене неосудною особою, якому передувало вчинення злочину або вчинення декількох тотожних суспільно небезпечних діянь за жодних обставин не може розглядатися як повторне, оскільки не є злочином.
Крім цього, сторона захисту посилалася на недоведеність стороною обвинувачення факту вчинення суспільно небезпечного діяння, оскільки не спростовані показання матері неповнолітнього ОСОБА_9 , що вона дозволила останньому розпорядитися майном і здати речі на металобрухт, оскільки це майно є і її власністю також.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що передбачені ст.91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
В той же час в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 .
Стороною обвинувачення не спростовано показань законного представника ОСОБА_6 належними та допустимими доказами.
Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), то в застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 слід відмовити, а справу закрити.
Речові докази, що передані на зберігання ОСОБА_21 коробка передач від автомобіля ГАЗ-51, неведучий міст від комбайна «Нива» СК5 та п`ять сошників від сівалки СЗ слід залишити у розпорядженні ОСОБА_21 , звільнивши його від схоронної розписки
Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст.19,93,94 КК України, ст.ст. 372,512,513 КПК України, суд, -
В задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя смт.Лисянка Черкаської області примусових заходів медичного характеру відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя - ОСОБА_1