Справа № 473/3201/19
Номер провадження 1-в/473/218/2019

УХВАЛА
Іменем України

"09" серпня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мошурів Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, має професійну технічну освіту, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 17 лютого 2016 року Тальнівським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.309, ч.3 ст.185 КК України до 03 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 02 роки, засудженого 04 квітня 2017 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 04 років позбавлення волі /справа №513/184/17, провадження №1-кп/513/45/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурор ОСОБА_4 ,

засуджений ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :
Вироком Саратського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року ОСОБА_5 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 04 років позбавлення волі /справа №513/184/17, провадження №1-кп/513/45/17/.

Початок строку: 14 лютого 2017 року. Кінець строку: 23 листопада 2020 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 лютого 2017 року. Під час тримання у СІЗО №22 міста Ізмаїл вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 22 червня 2017 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується позитивно. Має 4 стягнення та 5 заохочень.
04 грудня 2018 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії, щодо можливост застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України / обмеження волі/. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 2 заохочення до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Загалом за весь період відбування покарання має 4 стягнення які є зняті та погашені в установленому законом порядку, та 5 заохочень.
За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.
Працевлаштований на пекарні установи згідно наказу №89 ОД-17 від 13 грудня 2017 року, за що і заохочується.
Позову за виконавчими листами та за аліментами за особовою справою не має.
За характером загалом спокійний та врівноважений, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний, підтримує стосунки з обмеженим колом засуджених. П ідтримує зв`язок з родичами шляхом листування, побачень, отримує передачі.
У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному. Вирок суду та призначене покарання вважає справедливим.
Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання піддавався стягненням за зберігання заборонених предметів, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених. Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Чотири стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_5 в серпні 2017 року, в травні, липні та вересні 2018 року погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Заохочення в загальній кількості 05 /п`яти/ у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КПК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу №26 засідання комісії від 04 грудня 2018 року Державної установи «Вознесенська ВК №72» засудженому ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в виді обмеження волі, було відмовлено, у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Саратського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 04 років позбавлення волі /справа №513/184/17, провадження №1-кп/513/45/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_5 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1