ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4486/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/591/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 4 вересня 2018 року, щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 4 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Крім того послався і на те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за корисливі злочини та злочин проти статевої недоторканості неповнолітніх, має нестійкий психологічний стан, та те, що він за час перебування у місцях позбавлення волі порушував режим тримання, має значний термін невідбутого покарання призначеного судом, характеризується за місцем відбуття покарання посередньо, крім того суд прийшов до висновку, що на час розгляду справи засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 04.09.2018 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення в не повному обсязі вивчив та надав оцінку матеріалам особової справи, які характеризують його особу та свідчать про виправлення. Вказує, що наявні в нього 2 стягнення є не суттєвими та погашеними, а також має 3 заохочення. Крім того зазначає, що працює та зароблені кошти направляє хворій матері та малолітній донці,які потребують його піклування. Про його виправлення також свідчить характеристика надана психологом в якій зазначено, що він змінився в кращий бік та має стабільний психологічний та емоційний стан.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та особової справи, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з відомостей особової справи та характеристики на засудженого, ОСОБА_7 раніше судимий:
1) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2007 року за ч. 1 ст. 296, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з випробуванням та з іспитовим строком на 1 рік;
2) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2008 року за ч. 3 ст. 152, ч.1 ст. 129, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
3) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2013 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.01.2015 року, за яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України року до остаточного покарання, призначеного на підставі ст.71 КК України, у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з 05.01.2015 року, кінець строку відбування покарання 05.04.2020 року.
Вказані дані ніким не оспорюються.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Відповідно до характеристики на засудженого, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.01.2015 року. Під час тримання в установі виконання покарання №27 міста Харкова, характеризувався посередньо, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 12.02.2015 року по 27.02.2015 року перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 27.02.2015 року по 13.03.2015 року проходив лікування в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100). За період відбування заохочень не мав.
З 13.03.2015 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». За період відбування покарання мав 2 стягнення, які на час розгляду клопотання в суді першої інстанції погашені у встановленому законом порядку. Має три заохочення.
Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він працює, має три заохочення, а також те, що він належним чином дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання у виправній установі, а саме у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності його умовно-дострокового звільнення, враховуючи те, що засуджений раніше неодноразово засуджувався, в тому числі за тяжкі злочини та звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, але вчиняв під час іспитового строку новий умисний злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення засудженого, на підставі ст. 81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним. Поведінка засудженого в разі застосування умовно-дострокового звільнення , з врахуванням кількості судимостей за скоєння умисних злочинів, в тому числі тяжких, є непередбачуваною, оскільки ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою.
Крім цього, колегія суддів бере до уваги те, що за час відбуття покарання, починаючи з 14.07.2016 року, засуджений має лише три заохочення, комісією установи було двічі відмовлено у застосуванні до засудженого ст. ст. 100,101 КВК України, ст.ст. 81, 82 КК України, що не доводить його виправлення на краще, а також за вказівкою прокурора Харківської місцевої прокуратури від 24.07.2018 року було скасовано рішення комісії установи від 18.07.2018 року про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, на період звернення з відповідним клопотанням.
Також, згідно матеріалів особової справи вбачається, що після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, хоча стягнення погашені та знятті в установленому законом порядку, але рішеннями дисциплінарної комісії установи засудженого ОСОБА_7 тричі було притягнуто до відповідальності за невиконання покладених на нього обов`язків та порушення встановлених заборон.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, оскількиОСОБА_7 неодноразово засуджувався, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, та відсутності беззаперечних та переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про виправлення засудженого, що підтверджується даними наведеними вище. Також незрозуміло якою буде поведінка у разі умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 4 вересня 2018 року, щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді