490/133/19 28.10.2019
н/п 1-кп/490/6/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/133/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004392 від 16 листопада 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Владивосток, Приморського краю, Російської Федерації, є громадянином України, має незакінчену вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, працює менеджером зі збуту в ТОВ "Оптова компанія Тайгер груп", раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2018 року приблизно о 21:00 годині, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухій, чистій проїзній частині вулиці Пушкінської, зі сторони вулиці Шевченко, в напрямку вулиці Великої Морської в м.Миколаєві, у крайній правій смузі.

Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді нерегульованого світлофором пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України і дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху України, розташованого на проїзній частині вулиці Пушкінської, в районі перехрестя із вулицею Потьомкінською, водій ОСОБА_9 , в порушення п.п.2.3 "б", 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині вулиці Пушкінської, маючи перешкоду у смузі свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вулиці Пушкінської, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, додатку 1 та дорожньою розміткою 1.14.2 білого кольору додатку 2 ПДР України.

У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки в верхній третині, перелому лівої лонної кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, винним себе визнав в повному обсязі та підтвердив факт порушення ним вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України при керуванні автомобілем, що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілій ОСОБА_5 завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнав повністю.

Крім власних показань обвинуваченого, його вина додатково підтверджується показами допитаної в судовому засіданні потерпілої.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 15.11.2018 року о 21:00 годині вона поверталась додому з роботи та зупинилась перед пішохідним переходом проїзної частини вул.Пушкінської, в районі перехрестя із вул.Потьомкінською в м.Миколаєві, щоб пропустити транспорт, оскільки не працював світлофор. Вона, впевнившись у тому, що ніяких машин з лівої сторони від неї не було, а по вул.Потьомкінській в цей час почав свій рух трамвай через проїзну частину вул.Пушкінської, почала переходити проїзну частину вул.Пушкінської по пішохідному переходу. Коли вона дійшла до середини дороги, її було збито автомобілем під керуванням ОСОБА_3 .. В результаті даного зіткнення, вона перелетіла через машину та впала на проїзну частину на праву сторону. Після цього, ОСОБА_3 одразу ж зупинив свій автомобіль та викликав бригаду швидкої медичної допомоги, які приїхали на місце хвилин через 10 та відвезли її до лікарні. Близько 1,5 місяці вона взагалі не могла пересуватись та за нею доглядала її донька. В подальшому, потребує додаткового лікування.

Крім того, факт спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.12.2018 року №1292, згідно якого у громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають місце тілесні пошкодження у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки в верхній третині, перелом лівої лонної кістки. Дані тілесні пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобіля з пішоходом), не виключено незадовго до звернення в Миколаївську ЛШМД 16.11.2018 року. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, працює, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, допомога потерпілій безпосередньо на місці ДТП та часткове відшкодування завданої шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Центрального районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_10 , з урахування інформації, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Визнання обвинуваченим своєї провини та усвідомлення протиправності своїх дій, істотно знижує ступінь тяжкості скоєного. А тому, встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених ОСОБА_3 порушень Правил безпеки дорожнього руху, позиції захисту та прокурора, які не наполягали на застосовуванні додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також те, що автомобіль є необхідним засобом пересування для сім`ї обвинуваченого та роботи, суд вважає недоцільним застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

По справі потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків на суму 119884,35 грн. та моральної шкоди на суму 100000,00 грн..

В обґрунтування поданого позову потерпілою ОСОБА_5 зазначено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення їй було спричинено матеріальні збитки, які складаються з витрат на лікування у сумі 39367,44 грн. та втраченого доходу у сумі 80516,91 грн.. Крім того, протиправними діями обвинуваченого їй було спричинено моральну шкоду у сумі 100000,00 грн., яка виразилась у тому, що від отриманих травм вона перенесла дуже сильний фізичний біль, має суттєві ускладнення в лікуванні та реабілітації, які також пов`язані із перенесенням фізичного болю. Внаслідок отриманих травм та, як наслідок, втрати працездатності порушено довголітні звички позивача. ОСОБА_5 не може активно відпочивати. На даний час вона потребує постійної сторонньої допомоги для виконання справ по домашньому господарству, внаслідок чого ОСОБА_5 почувається не повноцінно і це почуття її постійно пригнічує. У потерпілої порушився нічний сон, з`явилися відчуття тривоги, пригніченості, неповноцінності та невпевненості у можливості відновити здоров`я та звичайне життя.

Під час судового розгляду, потерпіла ОСОБА_5 та її представник - адвокат ОСОБА_6 зазначили про зменшення розміру моральної шкоди до суми 80000 грн..

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнав повністю.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.03.2019 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС".

Відповідно до ст.1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,

відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З урахуванням викладеного, заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків на суму 39367,44 грн., який визнається обвинуваченим, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає задоволенню.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 80000 грн., суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілої та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30000 грн. буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Крім цього, потерпілою заявлено вимогу про відшкодування втраченого доходу у сумі 80516,91 грн.. Обґрунтовуючи таку вимогу, потерпіла в позові зазначила, що будучи фізичною особою - підприємцем з 16.11.2018 року і по теперішній час не працює та втратила дохід за цей період, а тому посилаючись на вимоги ч.ч.1-3 ст.1198 ЦК України та податкову декларацію за 2017 рік (рік, який передував року, в якому завдано шкоду), подану до ДПІ в Ленінському районі м.Миколаєва 16.01.2018 року, просила стягнути з обвинуваченого на її користь вказану суму.

З урахуванням викладеного, заявлена потерпілою ОСОБА_5 вимога про стягнення втраченого доходу, яка визнається обвинуваченим, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності (копія довідки від 02.10.2019 року), суд приходить до переконання, що вказані вимоги потерпілої є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 10.12.2018 року №804, від 12.12.2018 року №18-1142/10.1, від 18.12.2018 року №802) в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 00 коп..

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 10.12.2018 року №804, від 12.12.2018 року №18-1142/10.1, від 18.12.2018 року №802) в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 00 коп..

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 39367 /тридцять дев`ять тисяч триста шістдесят сім/ грн. 44 коп., моральної шкоди 30000 /тридцять тисяч/ грн. та втрачений дохід в сумі 80516 /вісімдесят тисяч п`ятсот шістнадцять/ грн. 91 коп..

Речовий доказ:

- автомобіль "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_3 - вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1