Справа № 646/8190/15-к
№ провадження 1-кп/646/285/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.06.2019року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у режимі відеоконференції між Червонозаводським районним судом м. Харкова та ДУ «Харківська виправна колонія № 43» кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190 КК України, -

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

02.05.2019 до суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв*язку із закінченням строку давності за епізодами відносно ОСОБА_7 ..

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.190 КК України, доказів щодо обставин справи не оспорював. Заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв*язку з закінченням терміну давності. Також зазначив, що він усвідомлює і розуміє підставу звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1,2 ст. 190 КК України та не заперечує проти закриття справи стосовно нього за цієї правової підстави за епізодами відносно потерпілого ОСОБА_7 .

Представник потерпілого та потерпілий у дане судове засідання повторно не з*явилися, про слухання справи повідомлялися, про поважність причини неявки суд не повідомили.

Прокурор у судовому засіданні просив частково задовольнити клопотання, закрити провадження у зв*язку з закінченням терміну давності тільки за ч.1 ст.190 КК України.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників судового провадження, відсутність сумнівів та добровільність їх позиції щодо визнання недоцільним дослідження доказів відносно обставин, які ніким не оспорюються, суд розглянув справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, із корисних спонукань, шляхом обману і зловживання довірою під приводом надання юридичної допомоги, переконав ОСОБА_7 оформити на нього довіреність, яка надавала право укласти та підписати договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 .
29.01.2008р. ОСОБА_6 , увійшовши в довіру до ОСОБА_7 , запевнив останнього в щирості своїх намірів під приводом надання більш якісної юридичної допомоги та переконав видати йому довіреність на право розпоряджатися належним йому майном, і 29.01.2008р. обманним шляхом отримав вказану довіреність на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , і таким чином заволодів правом розпоряджатися його майном.
У подальшому, 21.01.2009 року квартири АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за адресою : АДРЕСА_3 , без відома ОСОБА_7 . Отриманими від продажу вказаного майна грошовими коштами у розмірі 13 173 гривні ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв збитки ОСОБА_7 на вказану суму.
Зазначені дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України.
Крім того, ОСОБА_6 було відомо, що на праві власності у ОСОБА_9 є домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_4 . ОСОБА_6 , у свою чергу, запевнив ОСОБА_7 у необхідності укладення іпотечного договору із Харківською міською фінансово кредитною спілкою «Криниця», предметом іпотеки якого було житловий будинок АДРЕСА_4 , за умовами якого ОСОБА_7 було отримано грошові кошти в сумі 116100 гривень. Так, 11 лютого 2009 року, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, діючи повторно, переконав ОСОБА_7 обманним шляхом оформити на нього та, у тому числі на ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , довіреність з правом розпорядження та укладання договору відчуження житлового будинку за адресою : АДРЕСА_4 .
У подальшому, ОСОБА_6 , запевнивши ОСОБА_11 у тому, що ним втрачено документи, що посвідчують особу, переконав останнього бути присутнім при укладанні договору купівлі продажу житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_4 .
Так, 26.02.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , за адресою : АДРЕСА_5 було посвідчено договір купівлі продажу між ОСОБА_11 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , за яким ОСОБА_6 були отримані кошти у розмірі 153920 грн., з яких ОСОБА_6 сплачено до каси кредитної спілки «Криниця» грошові кошти в суму 83745 грн.., погасивши таким чином заборгованість за кредитним договором, а грошові кошти, що залишились у сумі 70175 грн., він повинен був передати ОСОБА_7 , проте розпорядився вказаною сумою на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами у розмірі 70175 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Зазначені дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.
В березні 2015 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, в денний час, ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння раніше знайомого йому ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_6 , під приводом тимчасового користування взяв його автомобіль ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 , вартістю відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 173 від 23.06.2015 - 30817 гривень, що належить останньому відповідно довіреності від 04.11.2013 з правом користування та розпорядження. Після чого ОСОБА_14 , будучи помилково впевненим у сумлінності ОСОБА_15 , безоплатно, строком на два тижні, передав йому автомобіль ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_15 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного самостійного збагачення, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , обманним шляхом заволодів автомобілем та не повернув його у встановлений строк, продав іншій особі, таким чином розпорядився автомобілем ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 30817 грн.
Зазначені дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність, особа звільняється від кримінальної відповідальності.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв*язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до статті 12 КК України, злочини, за яким кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 відносяться:

за ч.1 ст.190 КК України до злочину невеликої тяжкості, та карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років;

за ч.2 ст. 190 КК України до злочину середньої тяжкості, та карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

В той же час, відповідно до ч.2,3 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України (заволодіння грошовими коштами у розмірі 13 173 гривні шляхом обману), вчинив 21.01.2009. Тобто, строк давності повинен був закінчитися 22.01.2012.

Проте, 26.02.2009 ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України (заволодіння грошовими коштами у розмірі 70 175 гривень шляхом обману - шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно), тобто ОСОБА_6 вчинив злочин до закінчення строків. Тому, перебіг давності переривається і обчислення давності щодо епізоду від 21.01.2009 починається з дня вчинення нового злочину, тобто з 26.02.2009.

Відомостей про те, що ОСОБА_6 у період з 26.02.2009 по 27.02.2012 вчинив інший злочин, суду не надано, а тому перебіг строків давності не переривався.

Таким чином, враховуючи, що з 26.02.2009 минуло більше ніж три роки, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про його звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню в цій частині.

При цьому, судом враховані обставини щодо зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Враховуючи, що ст.49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочин, а закінчення строку давності є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності, позиція потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні заперечував проти застосування строку давності, висновку суду не спростовує.

Що стосується клопотання в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, суд приходить до наступного висновку.

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 26.02.2009 було вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України (заволодіння грошовими коштами у розмірі 70 175 гривень шляхом обману - шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно). Тобто, строк давності повинен був закінчитися 27.02.2014.

Проте, згідно копії вироку Валківського районного суду Харківської області від 20.03.2014, який набрав законної сили, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким злочином, а саме в тому, що 07.04.2013 ОСОБА_6 за попередньою змовою у групі із ОСОБА_16 відкрито заволоділи чужим майном, а саме бензином в кількості 39,95 л.

Тобто, ОСОБА_6 вчинив злочин до закінчення строків. Тому, перебіг давності переривається і обчислення давності щодо епізоду від 26.02.2009 починається з дня вчинення нового злочину, тобто з 07.04.2013. Тобто, строк давності повинен був закінчитися 08.04.2018.

Проте, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 у березні 2015 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України (заволодіння автомобілем ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 ). Тому, перебіг давності переривається і обчислення давності щодо епізоду від 26.02.2009 починається з дня вчинення нового злочину, тобто з березня 2015 року та закінчується у березні 2020.

Таким чином, клопотання в частині звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, який було вчинено 11.02.2009, задоволенню не підлягає, оскільки з моменту вчинення останнього злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 березень 2015, минуло менше 5 років, тому підстави для закриття провадження за ч.2 ст. 190 КК України відсутні.

Отже, з врахуванням наведених обставин, суд приходить до переконання, що строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України не сплили, оскільки переривались та зупинялись, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 49 Кримінального Кодексу України, статтями 284, 285, 372 Кримінального процесуального Кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 КК України - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України.

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (по епізоду від 26.02.2009) - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом семи днів з дня її оголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1