ЄУН № 331/2945/19
пр. № 1-кп/336/612/2019
УХВАЛА
Іменем України
11 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, складений щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до розгляду.
Захисником заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим, про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність його вимогам КПК України.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи, що обвинувачення може бути змінено під час розгляду справи судом.
При вирішенні клопотання захисника суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Вищевказаним вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає, оскільки не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується саме ОСОБА_4 , а правова кваліфікація суперечить обставинам, які зазначені при викладенні формулювання обвинувачення.
Як зазначено в обвинувальному акті ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення прекурсорів в особливо великих розмірах з метою виготовлення наркотичного засобу метадон у особливо великих розмірах на території м. Запоріжжя та у подальшому незаконному збуті вказаного наркотичного засобу на території м. Одеса, вступив в злочинну змову з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали безпосередньо займатись виготовлення наркотичного засобу метадон шляхом синтезування складних хімічних сполук з простих, а ОСОБА_6 мав забезпечувати останнім всіма необхідними хімічними речовинами для виготовлення наркотичного засобу. А також мав зберігати хімічні речовими та інгредієнти для виготовлення наркотичних засобів та самі наркотичні засоби з метою збуту за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 та за місцем мешкання свого батька ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , а також в інших місцях, які не встановлені досудовим розслідуванням.
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період часу з березня по червень 2016 року систематично змінювали місця виготовлення наркотичного засобу шляхом відшукання та орендування приватних будинків на території м. Запоріжжя, Запорізької та Херсонської областей.
В період часу з 01.06.2016 року по 02.06.2016 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , маючи намір на незаконне виготовлення з метою подальшого збуту наркотчиного засобу метадон шляхом синтезування складних хімічних сполук з простих, незаконно виготовили наркотичних засіб метадон, який стали незаконно зберігати за місцем незаконного виготовлення з метою подальшого збуту.
03.06.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 орендуввали приватний будинок за адресою: АДРЕСА_4 , куди з території м. Запоріжжя незаконно перевезли обладнання для виготовлення наркотичного засобу, необхідні хімічні речовини та інгредієнти, якими останніх забезпечував ОСОБА_6 , а також частину незаконно виготовленого наркотичного засобу метадон з метою його подальшого збуту.
05.06.2016 року під час обшуку за адресою: м. Херсон, вул. 11 Східна, 12 було виявлено та вилучено різноманітне обладнання та інгредієнти, а також речовина білого кольору масою 9,941 гр, яка є наркотичним засобом метадон вагою 6,326 гр, який незаконно зберігали з метою подальшого збуту до момент вилучення.
Крім того, 05.06.2016 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 у останнього з його сумки було виявлено та вилучено 5 полімерних згортків з кристалічною речовиною білого кольору, в якій виявлено наркотичний засіб метадон вагою 0,072 гр, 0,069 гр, 0,059 гр, 0,078 гр, 0, 056 гр, загальною вагою 0,334 гр, яку ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою збуту.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 307 ч. 2 КК України як незаконні виготовлення, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
Кримінальне провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло виключно за звинуваченням ОСОБА_4 , тож в обвинувальному акті мають бути викладені обставини скоєння злочинів, які прокурор вважає доведеними, саме цією особою.
З обвинувального акту вбачається, що до дій, які вчинені безпосередньо ОСОБА_4 , віднесено виготовлення з метою збуту спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наркотичного засобу метадон у невстановленому місці у невстановленій кількості, орендування будинку у м. Херсон, а також перевезення невстановленим способом до м. Херсон обладнання, хімічних речовин та інгредієнтів, а також частини виготовленого наркотичного засобу метадон з метою його подальшого збуту.
Таким чином, в обвинувальному акті відсутні час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачується саме ОСОБА_4 .
Посилання в обвинувальному акті на конкретних осіб, за передньою змовою з якими ОСОБА_4 вчиняв злочини, прямо суперечить положенням ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, адже в обвинувальному акті стороною обвинувачення фактично висунуте обвинувачення особам, які не мають процесуального статусу обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, за відсутності в обвинувальному акті зазначення конкретного місця скоєння кожного з епізодів злочинної діяльності суд позбавлений і можливості встановити чи підсудна справа будь-якому з судів в м. Запоріжжя, адже як зазначено в обвинувальному акті у м. Запоріжжя по вул. Шкільній було виявлено та вилучено метадон, який перебував у сумці ОСОБА_6 , при цьому не зрозуміло чи обвинувачується ОСОБА_4 у зберіганні саме цього наркотичного засобу, а якщо так, то які дії, що складають об`єктивну сторону цього злочину, вчинені саме ОСОБА_4 .
Посилання прокурора про можливість зміни обвинувачення під час судового розгляду підтверджують лише те, що сам прокурор усвідомлює, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, водночас можливість зміни обвинувачення під час судового розгляду не є підставою для обмеження сторони захисту у можливості формувати стратегію захисту на початку судового провадження, натомість як неконкретність пред`явленого обвинувачення обмежує право обвинуваченого ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить принцип закріплений у ст. 6 п. а Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Відповідно до позиції ЄСПЛ положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Оскільки в обвинувальному акті відсутні зазначення часу, місця та способу вчинення злочину, не зазначені обставини скоєння злочину, які прокурор вважає доведеним, адже не вказано які дії саме в межах правової кваліфікації вчинені саме ОСОБА_4 , суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що у свою чергу є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 2 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1