У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої про закриття кримінального провадження,-
ВСТАНОВИВ:
Скаржник - ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою, на постанову слідчої про закриття кримінального провадження.
Скарга вмотивована тим, що слідчій слідчого відділу Ужгородського відділення поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 передано для проведення досудового розслідування кримінальне провадження № 0000547, яке внесено до ЄРДР за ч. 1 ст.358 КК України від 16.02.2018 року.
28.12.2018 року нею прийнято постанову про закриття кримінального провадження.
Вказану постанову слідча скаржниці не надала і про її існування її повідомила. ОСОБА_3 намагалась ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, однак такі для ознайомлення не надавались.
17.01.2019 року вона звернулась із заявою про надання інформації до прокурора, який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.
06.02.2019 року в канцелярії прокуратури вона отримала копію листа, згідно якого її заяву було переадресовано для розгляду до начальника СВ Ужгородського ВП в Закарпатській області.
07.02.2018 р. ОСОБА_3 дізналась від слідчої про те, що кримінальне провадження закрите. Постанову про закриття кримінального провадження їй видавати вона відмовилась.
Того ж дня, 07.02.2019 р., вона звернулась в усному порядку до прокурора ОСОБА_5 , який надав їй копію постанови про закриття кримінального провадження. Слідча до цього часу постанови так і не надала.
Враховуючи наведене, вважає, що строк встановлений для оскарження не пропущено і вважає за доцільне скористатись своїм правом на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
На обґрунтування вимоги про скасування постанови, зазначає, що постанова слідчої мотивована тим, що: «Декларація про готовність об`єкта до експлуатації не носить ознак офіційного документа, що видається уповноваженою на те особою, і внесення до неї недостовірних даних не тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст.2 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування, які є замовниками об`єктів будівництва, або ті, які виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення як виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками». Вказане, на думку ОСОБА_3 свідчить про те, що слідча навіть не те, що не проводила жодної слідчої дії, адже навіть не допитувала скаржницю по даному факту, а не читала заяви про вчинення дій, що містять ознаки злочину взагалі. Крім того, зауважує, що слідчою не з`ясовано, що декларація про готовність об`єкту до експлуатації подана не замовником, і, навіть, не підрядником. Адже ОСОБА_6 , яка придбала земельні ділянки від мого колишнього чоловіка, замовником виконання робіт по будівництву будинку ніколи не була і дозволу на будівництво не отримувала.
Стверджує, що колишній чоловік ОСОБА_3 , під час шлюбу затвердив проект будівництва, отримав дозвіл на будівництво та оформив всі інші необхідні документи за її участю. Скаржниця зазначає, що вона, допомагала оформляти всі необхідні документи і їй відомо, що ніхто інший, крім її колишнього чоловіка, не міг ввести будинок до експлуатації. Звертає увагу, що слідча жодним чином не перевірила та не надала оцінки іншим відомостям, викладеним в заяві про вчинення дій, що містять ознаки злочину. В заяві йшлося також про те, що декларація містить виправлення в номері будинку, а згідно інформації, наданої ДАБІ у Закарпатській області, відомостей про введення будинку за адресою АДРЕСА_1 , в 2013 році немає. Отже, будинок в 2013 році в експлуатацію не вводився. Але, водночас, існує декларація про введення будинку в експлуатацію саме в 2013 року.
Також в заяві вона посилалась на те, що згідно деталізованої Інформаційної довідки, свідоцтво про право власності видано ОСОБА_6 , 10.10.2013 р., але датою реєстрації права власності на підставі свідоцтва від 10.10.2013 р. є 08.10.2013 р. Тобто 08.10.2013 р., коли державний реєстратор реєстрував право власності, свідоцтва про право власності ще не існувало.
На думку потерпілої, слідча не з`ясувала, яким чином були оформлені договори купівлі-продажу земельних ділянок, на підставі чого і чи було взагалі оформлено свідоцтво про право власності, яким чином державний реєстратор 08.10.2013 року. зареєстрував право власності.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала з наведених в ній підстав, та просила вимоги скарги задовольнити, а постанову слідчої скасувати..
Слідча ОСОБА_4 чи представник прокуратури у судове засідання не з`явилася.
Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000547, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Повнота дослідження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають сумнівів.
Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та з`ясування зазначених нею обставин.
Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
З матеріалів долучених до справи вбачається наступне:
В провадженні Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській заходилось кримінальне провадження № 0000547 внесеного до ЄРДР 16.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.
28.12.2019 року старшим слідчим слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000547 від 16.02.2018 р. з підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення.
Однак, як встановлено судом слідчим при винесені оскаржуваної було неповно досліджено обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення, що визначають подію злочину, вину, мотив, і мету особи, що його вчинила як це передбачено ст. 91 КПК України, крім того прокуратурою Закарпатської області було надано вказівки слідчій, якими визначено конкретні заходи, спрямовані на забезпечення всебічності та повноти розслідування, проведення необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, що підтверджується листом від 20.08.2018 р. В оскаржуваній постанові слідча жодним чином не обґрунтувала чому вона не виконала вказівки прокуратури Закарпатської області та не провівши належного досудового розслідування прийняла постанову про закриття кримінального провадження.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
Правила та порядок збирання доказів у кримінальному провадженні визначений ст. 93 КПК України.
Так, відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів за правилами, встановленими ч. 3 ст. 93 КПК України шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Слідчий суддя звертає увагу, що п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях якої конкретної особи відсутні.
На підставі наведеного, слідчий суддя доходить висновку про задоволення даної скарги та направленні матеріалів кримінального провадження № 0000547 від 16.12.2018 року для продовження досудового розслідування.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зори належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зори достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим допущено неповноту досудового розслідування, постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною, винесеною без належного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню.
При проведенні досудового розслідування за даним кримінальним провадженням слід усунути допущені слідчим порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити обставини зазначені в ухвалі та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам ст. 110 КПК України.
При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на вимоги ч. 5 ст. 40 КПК України, згідно якої слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного приходить до висновку, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 110, 284, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої про закриття кримінального провадження - задовольнити.
Скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 28.12.2018 року у кримінальному провадженні №0000547 року та направити матеріали кримінального провадження № №0000547 від 16.12.2018 року для продовження досудового розслідування.
Ухвала слідчого судді про задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження оскарженню не підлягає (ч. 3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1
Повний текст ухвали складено та оголошено 20.05.2019 о 16 год. 30 хв.