У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, українця, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
?20.10.2000 року Донецьким окружним судом за ст. 101 ч. 1 КК України (1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням 2 роки, штраф 170 грн.;
?24.04.2003 року Краматорським міським судом Донецької області за ст.ст. 86 ч. 2, 142 ч. 2, 42, 43 КК України (ст. 86 ч. 2 КК України перекваліфікована на ст. 187 ч. 2 КК України) до покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років;
?07.10.2011 року Краматорським міським судом Донецької області за ст.ст. 186 ч. 2, 396 ч. 1, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строк 4 роки 6 місяців;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки не відпали ризики, за яких даний запобіжний захід обирався, обвинувачений підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, що може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки потерпілою від правопорушення є ОСОБА_6 та, знаючи місце мешкання останньої і перебуваючи на свободі, може впливати на неї шляхом умовляння чи погроз з метою схилення до дачі неправдивих показань та викривлення істини по справі, спонукаючи до зміни наданих небажаних для неї свідчень. Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив аналогічний корисливий злочин, не має постійного джерела доходу, для забезпечення свого проживання, що може його спонукати на повторне вчинення корисливих злочинів, крім того в цей час відносно нього розглядається кримінальне провадження в Краматорському міському суді за ч. 3 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, наполягав на тому, що стороною обвинувачення не надається достатньо доказів для підтвердження провини обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що в даному конкретному випадку можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про можливість обвинуваченого переховуватись від суду, суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, оскільки одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, обвинувачений позбавлений можливості в теперішній час знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такі докази вже зібрані стороною обвинувачення.

По справі вже допитані потерпіла та свідки, що позбавляє обвинуваченого в подальшому вплинути на їх показання. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що такий запобіжний захід, як домашній арешт, цілком унеможливлює спілкування з потерпілою та свідками та вплив на них з метою примусити їх змінити свої показання.

Ніяких доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не надано.

Також, у суду не має підстав вважати, що обвинувачений вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_4 тримається під вартою понад 10 місяців, та погоджується з захисником, що таке тримання під вартою без наявності обвинувального вироку є надмірним.

Суд виходить з практики ЄСПЛ, а саме: в п. 79 рішення «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи в п. 80 даного рішення суд зазначив, що досудове ув`язнення заявника тривало два роки і чотири місяці. Суд зауважує, що у першій постанові про взяття заявника під варту вказувалося на серйозність обвинувачень стосовно заявника та на ризик його ухилення від слідства. Надалі прокурори і суди, продовжуючи строк тримання заявника під вартою, не наводили підстави своїх рішень, а лише посилалися на відповідність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами (рішення у справі «Єлоєв проти України» п. 60). Однак у справі, що розглядалася, таких підстав суди не наводили. Крім того, національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Наведене вище Суд вважав достатніми для висновку про те, що мало місце порушення пункту 3 статті 5 Конвенції (п. 81 рішення ЄСПЛ «Харченко проти України»).

Також, ЄСПЛ констатував порушення п. 3 статті 5 Конвенції у справі «Іззетов проти України» виходячи з того, що були відсутні будь-які конкретні свідчення щодо того, яким чином звільнення заявника до судового розгляду справи могло бути небезпечним або шкідливим для успішного розгляду справи. Загальну складність справи Суд не вважав «достатньою» причиною для більш ніж п`ятирічного тримання під вартою заявника, який не мав до цього судимості та обвинувачувався тільки за одним епізодом розбійного нападу.

Порушення вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції ЄСПЛ також констатував у рішенні «Єлоєв проти України» зазначивши також, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі № 511-550/0/4/13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголосив на тому, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Слідчому судді, суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Таким чином, виходячи з практики ЄСПЛ та враховуючи ту обставину, що прокурором не надається доказів, які б підтверджували наявність збільшення ризиків ухилення обвинуваченого від виконання його процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт, який згідно з вимогами ст. 181 КПК України полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний час доби.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 181, 183 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього наступні обов`язки:

1) прибувати по першому виклику до суду за кожною вимогою;

2) в період часу з 14 годин 00 хвилин до 12 годин 00 хвилин наступного дня не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

3) носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на Краматорський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Строк дії даної Ухвали суду становить 60 днів, тобто до 10 серпня 2019 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1