Справа № 446/2079/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2019 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у заді суду м. Кам`янка-Бузька Львівської області кримінальне провадження №0000469 від 17.10.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, менеджера ПП «Евакуатор-спецтранс», уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні злочину передбаченого ст.366-1 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
встановив:
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларації відповідно до цього Закону. Відповідно до частини першої статті 3 такими суб`єктами є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме депутати місцевих рад.
Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону особи зазначені в пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Окрім того, згідно абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункту 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.
Так, ОСОБА_3 , являючись депутатом сьомого скликання 2015-2017 рр. Прибужанівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, будучи суб`єктом декларування згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якого припинені 03.01.2018, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, згідно абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не виконав таки вимог шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Вказане підтверджується інформацією Національного агентства з питань запобігання корупції, згідно якої в період з 13.03.2017 року по 20.09.2018 року ОСОБА_3 не вчинив жодних дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» для подачі декларації за відповідний рік.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, зазначив, що зробив для себе належні висновки.
При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та зазначив, що знав про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, але не виконав таких вимог шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Суд дійшов до переконання, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Його дії вірно кваліфіковані за ст. 366-1 КК України, як в умисному неподанні суб`єктом декларування особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.
Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, роз`яснює положення Закону про те, що у випадку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, який визнає свою вину та просить обмежитись його допитом, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення є доведеною.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступень тяжкості вчиненого, особистість обвинуваченого.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; обставини, які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання та праці, за яким характеризується позитивно (а.с.38), раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 37), тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання межах санкції ст. 366-1 КК України.
З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема його співпрацював зі слідством, та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання.
Тому суд вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт. Щодо додаткового покарання, суд приходить до висновку про необхідність застосування такого до ОСОБА_3 - позбавлення права обіймати посади з виконанням функцій місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена також в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Речових доказів немає.
Судові витрати відсутні
Цивільний позов по справі не заявлявся, інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.ст.94,100,368-371,372-376,392-395,532 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади з виконанням функцій місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя :