ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2030/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.
В силу ст. 75 КК України ОСОБА_9 звiльнено вiд вiдбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 не обирався.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волi.
В силу ст. 71 КК України шляхом часткового складання до призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2018 року покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 та остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 11.09.2018 року.
Питання про речові докази судом вирішено у відповідності до норм ст. 100 КПК України.
Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна - крадіжка, вчинена за попередньої змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі, обвинувачений просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене покарання. Своє апеляційне прохання ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що він вирок постановлено з порушенням вимог чинного КПК, посилається на упередженість суду під час розгляду кримінального провадження, вважає призначене покарання занадто суворим та вважає за можливе його пом`якшити, оскільки ОСОБА_8 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, розкаявся у вчиненому злочині.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у повній відповідності до норм КПК України та слушно дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за

ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років та 6 місяців позбавлення волі.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення у вироку не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшує покарання за вчинення злочину, а саме щире каяття, участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в якості солдата. (а.с. 70).

Колегія суддів не ставить під сумнів доводи ОСОБА_8 про те, що він брав участь у антитерористичній операції, разом з тим, вказані відомості не виправдовують незаконних дій ОСОБА_8 , який за попередньою змовою групою осіб вчинив крадіжку чужого майна під час випробування призначеного попереднім вироком, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку після повернення з зони АТО. За таких обставин колегія суддів не може врахувати будь-яким чином доводів обвинуваченого щодо пом`якшення призначеного покарання.

Оскільки суд першої інстанції вже врахував перебування ОСОБА_8 в зоні АТО, призначивши йому покарання наближене до мінімального за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на 2 роки та 6 місяців, тому доводи обвинуваченого про неврахування цих обставин у вироку є безпідставними. Доводи сторони захисту про зайву суворість призначеного покарання також є суб`єктивними, оскільки санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років.

Згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, за злочини вчинені ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про неможливість призначити більш м`якого покарання за доводами обвинуваченого, оскільки вони не ґрунтуються на нормах КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4