ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2955/13-к Номер провадження 11-кп/814/837/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу виправданого ОСОБА_5 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року , -

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року провадження по справі за заявою виправданого ОСОБА_5 про відшкодування шкоди , заведеної в автоматизованій системі документообігу суду за єдиним унікальним номером судової справи №539/2955/13-к, номер провадження №1-в/539/5/2019 в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах закрито; роз`яснено виправданому ОСОБА_5 , що він має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи таке рішення суд вказав, що чинний кримінально-процесуальний кодекс не передбачає розгляду вказаних заяв про відшкодування шкоди, а саме відшкодування моральної шкоди, заробітку, який особа втратила внаслідок незаконних дій (незаконного притягнення до кримінальної відповідальності), відшкодування сум, які особа сплатила у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги, в порядку, визначеному КПК, а натомість системний аналіз діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду відносять вирішення вказаних питань до їх розгляду в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подали

Виправданий ОСОБА_5 у принесеній апеляції просить ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року скасувати, а матеріали справи направити до Лубенського суду для продовження розгляду його заяви в тому ж складі суду. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновок суду про те, що заява не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства та про застосування аналогії закону не ґрунтуються ні на матеріалах справи , ні на вимогах процесуального законодавства. При цьому , апелянт посилається на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду , та зазначає , що положеннями Закону та практикою судів чітко визначено порядок розгляду та підсудність таких заяв.

Позиції учасників судового провадження

Виправданий ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_6 та прокурор в судове засідання не з`явилися, попередньо надіславши клопотання про здійснення провадження за їх відсутності, а тому колегія суддів вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження на підставі ст. 406 КПК України.

Мотиви суду

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції вимог процесуального закону , передбачених ст. 370 КПК України , дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, виправданий ОСОБА_5 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури, суду» ( далі Закон № 266/94-ВР) обґрунтовуючи її тим, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України та виправдано за цими статтями. Вказаним вирок залишений без змін судами вищих інстанцій та набрав чинності, а відтак він має право на відшкодування шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР.

Дана заява заведена в автоматизованій системі документообігу суду за єдиним унікальним номером судової справи №539/2955/13-к, номер провадження №1-в/539/5/2019 в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах.

Закриваючи провадження по справі за заявою ОСОБА_5 , місцевий суд вказав, що чинний кримінально-процесуальний кодекс не передбачає розгляду вказаних заяв в порядку, визначеному КПК, а натомість системний аналіз діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду відносять вирішення вказаних питань до їх розгляду в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України.

З вказаними висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду з таких підстав.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статті 4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення № 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення № 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок постановлення щодо особи виправдувального вироку , який набрав чинності , позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм , колегія суддів приходить до переконання, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду саме в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин помилковими є наведені у апеляційній скарзі доводи про неправильність рішення місцевого суду про закриття провадження по заяві у зв`язку з не розглядом її за правилами КПК України

Крім того, такий правовий висновок був висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 29 травня 2019 року ( справа № 522/1021/16-ц, провадження № 14-136 цс 19 ) , який , відповідно до п.п. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та повинен враховуватися іншими судами.

До того, ж слід наголосити , що підставою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду , під час розгляду якої висловлено даний правовий висновок , було саме оскарження судового рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Тому підстав відступати від даного висновку, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, посилання апелянта на практику судів апеляційної та касаційної інстанції , згідно з якою справи про відшкодування шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР розглядаються за правилами КПК, є неспроможними.

Аналізуючи інші доводи, наведені в апеляції виправданого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, в цілому, доводи апеляції зводяться до того, що згідно з чинним законодавством, зокрема Законом № 266/94-ВР та практикою вищих судів, підняті ним в заяві питання, вирішуються в порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаним Законом чітко не визначено, в порядку якого судочинства повинні розглядатися заяви та вказано, що заяви розглядаються за правилами чинного законодавства.

Разом з тим, ряд норм цього Закону вказують , що заяви про відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, розглядаються саме в порядку цивільного судочинства.

Так, в ч. 2 ст. 12 Закону № 266/94-ВР зазначено , що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Також, частиною 2 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, яка урегульовує порядок стягнення моральної шкоди, передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Крім того, вирішення питань відшкодування шкоди , які , зокрема передбачені статтею 3 цього Закону (відшкодування втраченого заробітку, вартості конфіскованого майна, моральної шкоди і т.д.), за своєю правовою природою віднесено до кола питань, які вирішуються в порядку цивільного судочинства, про що зазначено вище з посиланням на відповідні норми цивільного законодавства.

Крім того, і сам апелянт, звертаючись до суду першої інстанції, в поданій заяві посилається також на норми цивільного права, які невід`ємно пов`язані саме з процесуально-цивільним законодавством.

При цьому, наполягаючи в апеляційній скарзі на тому, що подана заява повинна розглядатися саме за правилами кримінального судочинства, апелянтом не наведено жодного посилання на відповідну норму КПК.

Так, перелік питань , що відповідно до положень ст. 537 КПК України розглядаються судом під час виконання вироку , є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Питання відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у випадку постановлення щодо особи виправдувального вироку, закриття кримінального провадження чи інших передбачених ст. 2 Закону № 266/94-ВР випадках, до вказаного переліку не віднесено, про що правильно зазначено місцевим судом в оскарженій ухвалі.

А тому місцевим судом правомірно закрито провадження за заявою виправданого ОСОБА_5 , заведеної в автоматизованій системі документообігу суду як справу в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах.

Правильним, на думку колегії суддів, є і процесуальне рішення у формі ухвали про закриття провадження за заявою , яке прийняте місцевим судом за аналогією закону на підставі ст.ст.128, 130 КПК України, 255 ЦПК України з метою недопущення перешкоджання особі доступу до розгляду справи в порядку цивільного судочинства у випадку постановлення ухвали про відмову.

З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене , місцевим судом було прийняте правильне рішення, а підстави для його скасування та , відповідно, задоволення апеляції виправданого ОСОБА_5 - відсутні.

При цьому , колегія суддів також наголошує , що прийняте апеляційним судом рішення не порушує його право на доступ до правосуддя , закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, шляхом подачі позовної заяви в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст..ст.405, 406, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу виправданого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року про закриття провадження по справі за його заявою про відшкодування шкоди без змін;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ __________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4