Справа № 308/3898/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/252/19, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 (далі прокурор) клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_9 (далі слідчий) про накладення арешту на вилучені в ході обшуку 03.04.2019 за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти, а саме: 2045 євро, 10174 доларів США, 89000 гривень.
З матеріалів судового провадження вбачається, що 12.04.2019 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся слідчий із погодженим прокурором клопотанням про накладення арешту на грошові кошти 2045 євро, 10174 доларів США, 89000 гривень, які 03.04.2019 виявлені та вилучені у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 .. У клопотанні слідчий вказує на те, що в провадженні СВ УСБУ в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України кримінального правопорушення, відомості про яке 11.02.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000022. Зазначає, що 03.04.2019 на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2019 проведено обшуку за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_6 , в ході якого були виявлені та вилучені грошові кошти в сумі 2045 євро (купюри номіналом 50 євро в кількості 15 шт. 750 євро; номіналом 100 євро в кількості 5 шт. 500 євро; купюра номіналом 500 євро в кількості 1 шт. 500 євро; купюри номіналом 20 євро в кількості 12 шт. 240 євро; купюри номіналом 10 євро в кількості 2 шт. 20 євро; купюри номіналом 5 євро в кількості 7 шт. 35 євро), 10174 доларів США (купюри номіналом 50 доларів США в кількості 44 шт. 2200 доларів США; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 70 шт. 7000 доларів США; купюри номіналом 1 долар США в кількості 17 шт. 17 доларів США; купюри номіналом 20 доларів США в кількості 32 шт. 640 доларів США; купюри номіналом 10 доларів США в кількості 25 шт. 250 доларів США; купюри номіналом 5 доларів США в кількості 13 шт. 65 доларів США; купюри номіналом 2 доларів США, в кількості 1 шт. 2 доларів США) та 89000 гривень. Посилається на те, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та враховуючи, що є достатні підстави вважати, що вищеперераховані грошові кошти набуті кримінально-протиправним шляхом, були об`єктом кримінально-протиправних дій та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, просить накласти арешт на вилучені в ході обшуку 03.04.2018 за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим не доведено, що вилучені грошові кошти набуті кримінально-протиправним шляхом та були об`єктом кримінально-протиправних дій, оскільки не підтверджено, що дані кошти належать саме ОСОБА_6 , так як за адресою АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_12 , яка є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується наданими стороною захисту матеріалами, і при цьому, жодна з купюр, вилучених грошових коштів, не була помічена хімічної речовиною, а тому, не можливо встановити факт належності їх підозрюваному ОСОБА_6 , що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що грошові кошти можуть належати ОСОБА_12 .. Разом із тим, в ухвалі вказується на те, що арешт вилучених коштів може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Тому, врахувавши практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання слідчого є необгрунтованим і відмовив у його задоволенні.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що 04.04.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України кримінального правопорушення, тобто вимаганні вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, пошкодження його майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Стверджує, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 підтверджується заявою ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення від 11.02.2019 та її показаннями, протоколами вручення потерпілій ОСОБА_13 грошових коштів, частина з яких у подальшому була виявлена під час обшуку в підозрюваної ОСОБА_11 , протоколами обшуку в підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а також іншими матеріалами кримінального провадження. Зазначає, що виявлені та вилучені 03.04.2019 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 грошові кошти є доказами в кримінальному провадженні, оскільки не виключено, що такі отримані внаслідок злочинної діяльності ОСОБА_6 , пов`язаної з вимаганням від мешканців Закарпатської області, що свідчить про те, що вони відповідають визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, тобто є матеріальними об`єктами, які містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тому, вважає, що виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно (грошові кошти) з метою збереження речових доказів, у тому числі, необхідністю запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. При цьому, посилається на те, що не накладення арешту на грошові кошти негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що в свою чергу сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності. Разом із тим, вказує на те, що висновок слідчого судді про те, що вищевказані грошові кошти можуть належати ОСОБА_12 обґрунтований тільки наданими стороною захисту матеріалами про те, що остання є фізичною особою-підприємцем і проживає за адресою АДРЕСА_1 , де були вилучені грошові кошти, однак, слідчий суддя не звернув уваги на те, що стороною захисту не надано жодних доказів про законність набуття ОСОБА_12 цих грошових коштів. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на тимчасово вилучене 03.04.2019 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 АДРЕСА_1 , майно грошові кошти 2045 євро, 10174 доларів США та 89000 гривень.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , яка ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 , неявка якого з урахуванням положень ст. 405 цього Кодексу не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги підозрюваний повідомлений належним чином; що даних про поважність причин його неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від нього не надходило; що в розгляді апеляційної скарги приймала участь захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо її розгляду без участі її довірителя.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на грошові кошти у кримінальному провадженні № 0000022,слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення врахував вимоги ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що слідчим не доведено, що вилучені кошти набуті кримінально-протиправним шляхом та були об`єктом кримінально-протиправних дій, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно з підстав зазначених у клопотанні, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що арешт вилучених коштів може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Колегія суддів, проаналізувавши приєднані до клопотання докази, а також докази, які надав прокурор під час розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про те, що досудовим розслідуванням не здобуто будь-яких даних про те, що вилучені кошти набуті кримінально-протиправним шляхом та були об`єктом кримінально-протиправних дій.
Між тим, з клопотання вбачається, що сторона обвинувачення як підставу для накладення арешту на грошові кошти посилалась саме на те, що вилучені кошти набуті кримінально-протиправним шляхом та були об`єктом кримінально-протиправних дій.
Під час розгляду клопотання прокурор не посилався на те, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі вилучені грошові кошти, а також під час розгляду апеляційної скарги прокурор не надав будь-які докази у підтвердження того, що вилучені грошові кошти зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
Також слідчим суддею вірно встановлено та дано належну оцінку факту відсутності в матеріалах провадження будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
На інші підстави в обґрунтування необхідності накладення арешту на грошові кошти: грошові кошти підлягають конфіскації чи спеціальній конфіскації у підозрюваного ОСОБА_6 , можуть бути конфісковані при застосуванні покарання у виді конфіскації майна або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, за рахунок цих коштів можуть бути відшкодовані збитки завдані кримінальним правопорушенням, - сторона обвинувачення не посилається і матеріали за клопотанням не містять будь-яких даних у підтвердження наявності цих підстав.
При оцінці доводів апеляційної скарги враховуються і доводи прокурора про те, що частина з коштів, які були помічені і вручені потерпілій ОСОБА_13 у подальшому були вилучені під час обшуку саме у підозрюваної ОСОБА_11 .. Сторона обвинувачення в апеляційній скарзі не посилається на те, що будь-яка з купюр, що була вилучена за місцем проживання ОСОБА_12 є у переліку купюр, які були помічені для передавання особам, які підозрюються в скоєнні кримінально-протиправних дій.
Під час розгляду апеляційної скарги прокурор також не посилався на наявність будь-яких даних про те, що не накладення арешту на грошові кошти негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - не вмотивував яким чином повернення грошових коштів особі, в якої такі були вилучені унеможливить встановлення всіх обставин події кримінального правопорушення, сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення від передбаченої законом кримінальної відповідальності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення враховуються матеріали за клопотанням, відповідно до яких, підозрюваний ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_2 , а грошові кошти були вилучені за місцем проживання гр. ОСОБА_12 АДРЕСА_1 .
Крім того, при оцінці доводів клопотання слідчого та прийнятті судового рішення, слідчим суддею дано вірну оцінку приєднаним до клопотання доказам, що у свою чергу свідчить про обґрунтованість висновку слідчого судді про те, що клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання.
Вищенаведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказані грошові кошти полягає в запобіганні вчиненню будь-яких дій, спрямованих на їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення на них арешту в кримінальному провадженні № 0000022.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на грошові кошти з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що стороною обвинувачення як в апеляційній скарзі, так і в ході її розгляду, не заявлялось будь-яких клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_9 про накладення арешту на вилучені 03.04.2019 в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти, а саме, 2045 євро, 10174 доларів США, 89000 гривень, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: