КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2144/2019 Категорія КК: ч. 2 ст.15,ч.1 ст.185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000124 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Києва, українки, громадянки України,
студентки 2 курсу Приватного ВНЗ «Деснянський економіко-правовий колледжпри Міжрегіональній академії управління персоналом»,зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимої,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч.1 ст.185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року ОСОБА_7 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України і призначеноїй покарання із застосуванням ст. 102 КК України у позбавлення волі строком на 6 місяців.
На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Як зазначено у вироку, 08.01.2019 р. близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», що знаходиться по вул. Гната Хоткевича, 1-В в м. Києві, маючи намір на умисне таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги до себе з боку продавців та працівників служби охорони магазину, умисно, з корисливих спонукань, таємно викрала з полиць магазину чуже майно, що належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», а саме светр tw032, вартістю 319 грн. 20 коп., який одягнула на себе. Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадений товар, пройшла повз касу, не розрахувавшись за вказаний товар, і направилась до виходу з магазину, при цьому виконавши всі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця не довела, з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони магазину, а викрадений товар у неї було вилучено.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить,вирок Деснянського районного суду м.Києві від 08.05.2019 року,яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватою у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,змінити,а саме виключити з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15,ч.1 ст.185 КК України у виді 6 місяців позбавлення волі. Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільненою від покарання на підставі ст.105 КК України із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

За доводами апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину,правильність кваліфікації та доведеність вини неповнолітніх обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, вважає вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадженні, вірно встановивши фактичні обставини, правильність кваліфікації дій обвинувачених, доведеність вини, порушив вимоги ч. 1 ст. 105 КК України, ухваливши вирок про звільнення неповнолітньої від призначеного покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, одночасно визначивши вид і розмір такого покарання та вирішивши питання про звільнення від його відбування з випробуванням.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань від них не надходило.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченої, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, тобто у їх відсутність.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушенняпередбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За змістом п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Як вбачається із вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст.102 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, після чого, пославшись на положення ст. 105 КК України звільнив обвинувачену від відбування покарання застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Проте, судом першої інстанції поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ч.1 ст. 105 КК України передбачена можливість звільнення неповнолітнього від покарання, якщо він не потребує застосування покарання.

За своєю правовою природою «звільнення особи від покарання» та «звільнення особи від призначеного покарання» не є тотожними поняттями. Аналіз положень частин 4 і 5 ст.74 та ч.1 ст. 105 КК України на противагу ст. 75, 79, 104 КК України, а також ст. 78 КК України дає підстави стверджувати те, що у випадку звільнення особи від покарання, вона звільняється від усіх покарань вичерпний перелік яких визначений у ст. 51 КК України. Тобто у випадку наявності підстав та прийняття судом рішення про звільнення особи від покарання із підстав, передбачених законом, будь-яке із покарань передбачених зазначеною вище нормою закону особі не призначається.

Таким чином судом першої інстанції при вирішенні питань про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від покарання та застосування до неї примусових заходів виховного характеру були неправильно витлумачені положення ч.1 ст. 105 КК України, які суперечили її точному змісту, що, відповідно до п.3 ч.1 ст. 413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і підставою для зміни вироку.

При цьому суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання,так як внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку вона не потребувала застосування покарання.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши із мотивувальної та резолютивної частини цього вироку рішення суду про призначення обвинуваченій покарання у виді 6 місяців позбавлення волі та її звільнення від призначеного покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0000124 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15,ч.1 ст.185 КК України,змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вказаного вироку посилання суду на призначення покарання на підставі ст.102 КК України та призначення покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України на підставі ст.102 КК України в виді 6 місяців позбавлення волі та звільнення від його відбування.

У відповідності зі ст.105 КК України, звільнити ОСОБА_7 від покарання за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та застосувати до неї примусові заходи виховного характеру в виді застереження.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4