Справа № 462/2447/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/474/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

виправданої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_10 із змінами та доповненнями до неї на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Добросин, Жовківського району, Львівської області, українку, громадянку України, тимчасово не працюючу, проживаючу на АДРЕСА_1 , раніше не суджену,-

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільний позов Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги міста Львова залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами.

При цьому, судом першої інстанції у вироку зазначено, що згідно обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_7 17 листопада 2012 року о 09.10 год. керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Виговського у напрямку до вул. Любінської у м. Львові, порушила Р.1 п.п. 1.5, 1.10 /в частині значення термінів «безпечна дистанція», «дати дорогу», «небезпека для руху»/, Р.2 п.2.3. (б,д), Р.10 п.10.1, 10.3, Р.12 п.12.3, 12.4, 12.9 (б), Р.13. п.13.1 та вимоги дорожньої розмітки 1.1 Р. 34 «Дорожня розмітка» /додатку 2/ Правил дорожнього руху України, що проявилось у тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись у лівій смузі із швидкістю 78,9…80,1 км/год, яка є перевищенням допустимої на даній ділянці дороги швидкості до 60 км/год, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у лівій смузі у попутному її напрямку, зупинився з метою подальшого перестроювання у праву смугу, не вжила своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого нею транспортного засобу аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, своїми діями створила аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення із автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобілів «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи №42/2013 від 06 лютого 2013 року отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

При цьому, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок у даній справі, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження в їх сукупності, прийшов до висновку, що докази, тобто фактичні дані, зібрані у відповідності з вимогами кримінально процесуального закону, вказують на відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та що висновки сторони обвинувачення щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею злочину є непереконливими, суперечливими та передчасними, обвинувачення грунтується виключно на припущеннях, а тому, обвинувачену ОСОБА_7 слід виправдати.

Не погодившись з даним вироком суду, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу із змінами та доповненнями до неї, в яких вважає таке рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції при визнанні доказів недопустимими не зазначив у вироку жодної норми кримінального процесуального закону. Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 364 КПК України не заслухано виступу у судових дебатах потерпілої ОСОБА_9 , а також остання як учасник кримінального провадження в оскаржуваному судовому рішенні не вказана, крім того, зазначає, що судом першої інстанції залишилися невирішиними клопотання прокурора про визнання висновку транспортно-трасологічного експертногот дослідження №1165 від 30 квітня 2013 року та висновку комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису від 28 серпня 2015 року. Також вказує, що суд у мотивувальній частині судового рішення не зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним та не навів мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення, а саме протокол проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2013 року зі свідком ОСОБА_11 , висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №1/848 від 17 січня 2013 року, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №1/849 від 25 січня 2013 року, висновок судової автготехнічної експертизи №1/106 від 08 лютого 2013 року, протокол огляду відеозапису від 21 січня 2013 року з додатком оптичним носієм інформації, висновок судово-автотехнічної експертизи №493 від 26 лютого 2013 року.

Крім того, прокурор зазначає, що 22 квітня 2019 року суд першої інстанції після останнього слова обвинуваченої ОСОБА_7 вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення оскаржуваного вироку та 24 квітня 2019 року дане рішення судом було оголошено, однак 23 квітня 2019 року суддею ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 367 КПК України, постановлено дві постанови у справах про адміністративні правоапорушення, чим допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою відповідно до п.3 ст. 409 КПК України, для скасування вироку.

Просить даний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_7 не погоджуючись із поданою апеляційною скаргою, вважає зміст такої та доводи викладені у ній, надуманими та суперечливими і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження наданих стороною обвинувачення до суду з обвинувальним актом у даній справі, а тому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Залізничного районного суду м.Львова без змін.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора щодо задоволення його апеляційної скари, думку виправданої ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 про відхилення апеляційної скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 КПК України під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд.
Згідно вимог ст. ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Так, як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису фіксування судового процесу від 22 квітня 2019 року суд 22 квітня 2019 року о 11:25:06 год. вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, а згідно журналу судового засідання та технічного запису фіксування судового процесу від 24 квітня 2019 року суд вийшов з нарадчої кімнати та проголосив даний вирок 24 квітня 2019 року о 10:19:30 год.
Однак, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень суддя ОСОБА_1 23 квітня 2019 року ухвалював рішення в справах про адміністративні правопорушення №462/2070/19 та №462/2120/19 про що свідчять рішення в реєстрі відповідно за №81982230, №81982224 та постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2019 року у справах №462/2070/19 та №462/2120/19.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що під час ухвалення судового рішення судом було порушено таємницю нарадчої кімнати, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому даний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції.
А тому, на переконання колегії суддів, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними та перешкоджають перевірці апеляційних доводів прокурора, то вирок районного суду відповідно до ст.ст. 412 та 415 КПК України слід скасувати, та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, оскільки даний вирок суду скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального-процесуального закону, то інші питання, викладені в поданій апеляційній скарзі, колегією суддів не вирішувалися. І викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора слід перевірити при новому судовому розгляді даного кримінального провадждежння.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 412, 415, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_10 зі змінами та доповненнями до неї задовольнити.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження відносно останньої в Залізничному районному суді м.Львова.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді