Постанова
Іменем України

26 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 542/1814/17
Провадження № 51-744 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000445 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Коновалівка Машівського району Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирішені питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 12 серпня 2017 року приблизно о 21 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Клименка в с. Мала Перещепина Новосанжарського району Полтавської області в напрямку з с. Писарівка до центру с. Мала Перещепина по вул. Клименка, 3, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення зі скутером «ViperR3». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію скутера ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року цей вирок змінено.
Виключено з вироку обставину, яка обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції висновок про перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, зроблений на підставі сукупності доказів у справі, є аргументованим та вмотивованим. Твердження апеляційного суду щодо порушення районним судом вимог ст. 370 КПК України вважає таким, що не ґрунтується на зібраних по справі і перевірених у суді доказах. Вказує, що встановлений Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року, двохгодинний термін для доставлення обвинуваченого до закладу охорони здоров`я апеляційним судом відрахований від часу скоєння ДТП, не враховуючи, що обвинувачений зник з місця ДТП, переховувався від працівників поліції, і його місце перебування поліцією було встановлено лише о 1 годині 13 серпня 2017 року, що підтверджується наявними у справі протоколами оглядів, і медичне освідування на стан сп`яніння було проведено о 2 годині 40 хвилин, тому вимоги п. 7 Інструкції працівниками поліції не було порушено. Стверджує, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
У надісланих запереченнях на касаційну скаргу засуджений вважає ухвалу апеляційного суду законною, обґрунтованою і правомірною в частині застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». Зазначає, що його з дому цивільної дружини доставили не в заклад охорони здоров`я, а на місце дорожньо-транспортної пригоди приблизно о 22 годині і співробітники поліції в цей час вже повинні були дізнатися про вживання ним алкоголю.
Прокурор підтримав касаційну скаргу потерпілого, просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, і що вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.
При цьому підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Припис ч. 4 ст. 95 КПК України зобов`язує суд обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку в апеляційному порядку не дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження, апеляційний суд безпосередньо в судовому засіданні не допитував свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , однак дав їх показанням, наданим суду першої інстанції, іншу оцінку.
Таким чином, апеляційний суд не мав права дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, безпосередньо не дослідивши їх.
Апеляційний суд переглядаючи оскаржуваний вирок, виключив з вироку суду обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відповідно з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, те, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, в резолютивній частині ухвали зазначив лише про виключення обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також, апеляційна інстанція зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачений вживав алкогольні напої до вчинення злочину і вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тим самим допустила істотні суперечності у своєму рішенні.
Крім того, апеляційний суд безпосередньо не досліджував в судовому засіданні висновок від 13 серпня 2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, разом із тим визнав його недопустимим доказом.
Визнаючи недопустимим доказом вказаний висновок, апеляційний суд обґрунтував своє рішення пропущенням двогодинного терміну після вчинення ДПТ.
Однак, пунктом 8 розділу І та п.99 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року. за № 1413/27858, передбачено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто, вказаними вимогами передбачено забезпечення доставки осіб до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а не двох годин з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із тим, поза увагою апеляційного суду лишилося, те що ОСОБА_6 зник з місця ДТП, і його особу було встановлено та виявлено о 1 годині 13.08.2017 року, тобто через 4 години після дорожньо-транспортної пригоди, і саме цей час є моментом виявлення підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про необхідність виключення обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та, як наслідок звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням зазначеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді необхідно усунути зазначені порушення, перевірити усі доводи апеляційних скарг, звернути увагу на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа №682/956/17) та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення з викладенням в ньому аналізу доказів і ґрунтовних мотивів його прийняття.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3