Справа № 348/1024/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2019 року селище Рожнятів

Колегія суддів Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000197 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2019 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою посилаючись на те, що розпочате кримінальне провадження не розглянуто, а термін тримання під вартою обвинуваченому спливає об 15 годин 30 хвилин 10 листопада 2019 року, ризики передбачені ст.177 КПК України наявні, тому вважає, що є всі підстави для продовження строку тримання під вартою.

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки тримання під вартою, як вид запобіжного заходу до ОСОБА_5 є необґрунтованим, вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився з думкою свого захисника, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження щодо заявленого клопотання, суд приходить до такого висновку.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 11 вересня 2019 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 15 годин 30 хвилин 10 листопада 2019 року.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених таттею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні.

Статтями 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Колегія суддів вважає, що станом на день розгляду клопотання прокурора продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вік обвинуваченого та стан його здоров`я, сімейний стан, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_5 може впливати на потерпілу та свідків, які не були допитані, та не давали показання, суд не вбачає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Тому, не роблячи передчасних висновків щодо винуватості обвинуваченого суд вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Оскільки на сьогоднішній день триває судовий розгляд даного кримінального провадження, та обставини, які слугували підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися, а інших обставин, які б давали суду підстави змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який, судом не встановлено, суд вважає виправданим продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 та його захисника про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 196 КПК України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 177, 183, 196, 197, 331 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м.Івано-Франківська відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Білогородка, Ізяславського району Хмельницької області та жителя АДРЕСА_1 , продовжити на 60 днів - до 14 години 04 січня 2020 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурору, захиснику та направити начальнику УВП № 12 м.Івано-Франківськ.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7 діб після її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк після отримання копії ухвали.

Головуючий суддя:

Судді :