Справа № 364/585/19
Провадження № 1-кп/364/83/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

його представник ОСОБА_7 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області за угодою про визнання винуватості кримінальне провадження, внесене 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, у частині обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паляниченці Фастівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вище, працює менеджером у фізичної особи підприємця ОСОБА_8 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2012 р.н., військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 146, частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Володарського районного суду Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, за обвинуваченням кількох осіб, які обвинувачуються у вчиненні кількох злочинів (справа № 364/365/18, провадження № 1-кп/364/9/19).

У названому кримінальному провадженні у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості з одним обвинуваченим суд на підставі частини восьмої статті 469 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) ухвалою від 22.05.2019 р. виділив кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 для розгляду зазначеної угоди та призначив її розгляд на 24.05.2019 р. з метою виконання дій з реєстрації цього виділеного провадження в порядку статті 35 КПК України та забезпечення участі потерпілого. Відтак, підстави для проведення підготовчого судового засідання в порядку статті 314 КПК України відсутні, угоду призначено до розгляду в судовому засіданні названою ухвалою суду від 22.05.2019 р.

Виділене кримінальне провадження підсудне Володарському районному суду Київської області як суду, якому ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.03.2018 р. визначено розгляд згаданого кримінального провадження, внесеного 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326.

У судовому засіданні 24.05.2019 р. судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом у названому кримінальному провадженні особа, встановлена досудовим розслідуванням та розгляд кримінального провадження стосовно якої триває в суді, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці вступила у злочинну змову із іншою встановленою досудовим розслідуванням особою, щодо якої розгляд провадження також триває в суді, щодо сприяння ОСОБА_4 та двом іншим встановленим досудовим розслідуванням особам у вчиненні злочину, а саме: викраденні потерпілого ОСОБА_6 .

Реалізуючи попередню домовленість, встановлена досудовим розслідуванням особа, розгляд провадження щодо якої триває в суді, 22.10.2017 р. близько 01 год. 15 хв. на автомобілі SAAB 900 на польській реєстрації привіз потерпілого ОСОБА_6 у заздалегідь обумовлене місце, а саме: на перехрестя вулиці Гоголя та провулку Дачного в м. Тетіїв Київської області, тим самим усунувши перешкоди іншим співучасникам для викрадення потерпілого ОСОБА_6

22.10.2017 р. близько 01 год. 15 хв. у м. Тетіїв Київської області на перехресті вулиці Гоголя та провулок Дачний обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою з двома іншими встановленими досудовим розслідуванням особами, переслідуючи умисел на незаконне викрадення ОСОБА_6 , вчинене способом небезпечним для здоров`я потерпілого, а саме: застосовуючи фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, заштовхали потерпілого ОСОБА_6 до автомобіля марки «AUDI» темного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований у Республіці Польща.

У подальшому ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з двома іншими встановленими досудовим розслідуванням особами, вивезли викраденого ОСОБА_9 на автомобілі марки «AUDI» темного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований у Республіці Польща, за межі м. Тетіїв Київської області в напрямку траси Е 95 (Одеська траса), застосовуючи при цьому фізичну силу, утримували потерпілого ОСОБА_6 проти його волі у названому автомобілі приблизно до 03 год. ночі 22.10.2017 р.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, переслідуючи мету незаконного придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав-знайшов 21 патрон калібру 9*18 мм, які приніс до свого житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу в сейфі в одній із кімнат квартири до 07 год. 27 хв. 03.01.2018 р., а саме: до моменту вилучення при проведенні санкціонованого обшуку за названою адресою.

За висновком експерта від 06.03.2018 р. № 8-5/58 надані на дослідження 21 патрон, які були вилучені 03.01.2018 р. у домоволодінні, де проживає ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_2 , належать до боєприпасів до нарізної зброї є пістолетними патронами калібру 9*18 мм, що споряджені кулями зі сталевими осердям 17 патронів, та кулями зі свинцевим осердям 4 патрони; ці патрони придатні для стрільби.

Разом з тим, 06.05.2019 р. між прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності його захисника ОСОБА_5 та за наявності письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами зазначеної угоди сторони кримінального провадження дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною другою статті 146, частиною першою статті 263 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин вчинення цих злочинів, ідентично викладених як в обвинувальному акті, так і в угоді про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у судовому засіданні.

У судовому засіданні 24.05.2019 р. обвинувачений ОСОБА_4 також повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 146, частиною першою статті 263 КК України, ствердив викладені в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості обставини його вчинення. Також обвинувачений вказав, що шкодує про вчинення цих злочинів, кається у вчиненому, вибачився перед потерпілим та відшкодував йому завдану матеріальну і моральну шкоду в загальному розмірі 50 000 грн.

Надані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 показання є логічними і послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованих йому злочинів, добровільності та щирості його позицій.

Зважаючи на наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 викрадення людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб і способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, а також зберігання, придбання ним бойових припасів без передбаченого законом дозволу та кваліфікує такі дії обвинуваченого відповідно за частиною другою статті 146 КК України та за частиною першою статті 263 КК України.

Висновок суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за частиною першою статті 263 КК України ґрунтується також на правових позиціях Верховного Суду щодо застосування в цій статті КК України терміну «закон» у широкому розумінні (постанови Верховного Суду від 31.05.2018 р. у справі № 127/27182/15-к та від 04.12.2018 р. у справі № 161/3885/16-к).

Крім того, угодою про визнання винуватості від 06.05.2019 р. сторонами кримінального провадження погоджено покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за частиною другою статті 146 КК України, а саме: 2 (два) роки позбавлення волі, та за частиною першою статті 263 КК України: 3 (три) роки позбавлення волі, та на підставі частини першої статті 70 КК України визначено остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Також в угоді про визнання винуватості сторонами передбачені наслідки її укладення і затвердження, наслідки невиконання цієї угоди, визначені статтями 473, 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, який за визначенням статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, який за визначенням статті 12 КК України є тяжким злочином.

Стосовно правової можливості укладення сторонами угоди про визнання винуватості за наведеними двома злочинами суд виходить з положень з положень абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК України, які після внесення до цих положень змін Законом України від 16.03.2017 р. № 1950-VIII «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення механізмів забезпечення завдань кримінального провадження» передбачають укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана як державним чи суспільним інтересам, так і правам та інтересам окремих осіб, в яких бере участь потерпілий, за умови надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. З огляду на це суд не вбачає підстав для застосування пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», що вимагали виділення в окреме провадження матеріалів для укладення угоди про примирення з потерпілим, оскільки за наявності за станом на тепер наведеного правового механізму, передбаченого частиною четвертою статті 469 КПК України, для укладення угоди про визнання винуватості за згодою потерпілого на її укладення, виділення матеріалів в окреме провадження вимагатиме ухвалення двох вироків про затвердження двох угод щодо однієї особи, тим самим погіршуючи правовий стан обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_6 було надано прокурору 06.02.2019 р. письмову згоду на укладення з обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості, яка додана до цієї угоди.

Також судом з`ясовано у потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він цілком розуміє наслідки затвердження зазначеної угоди. На підтвердження відсутності будь-яких претензій матеріального і нематеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілим надано суду письмову заяву про те, що ОСОБА_4 відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 7 253 грн. та моральну шкоду в розмірі 42 747 грн., що в свою чергу відповідає наданим обвинуваченим показам суду.

Крім того, на виконання вимог статті 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком усвідомлює свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Надання потерпілим згоди на укладення цієї угоди про визнання винуватості також здійснено ним добровільно.

Отже, судом встановлено, що умови укладеної сторонами кримінального провадження угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, підстави для відмови в затверджені цієї угоди, передбачені частиною сьомою статті 474 КПК України, відсутні.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України.

Суд також враховує роз`яснення, викладені в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», згідно з якими у випадку вчинення особою декількох кримінальних правопорушень сторони угоди попередньо мають узгодити (визначити) міру покарання за кожне вчинене суспільно небезпечне діяння, остаточну (сукупну) міру покарання і лише після цього звільнення її від відбування покарання з випробуванням. Проте тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з частиною третьою статті 75 КК України визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, але не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

З огляду на викладене та враховуючи наявність обставин, що згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують йому покарання, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 06.05.2019 р. між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 та за згодою потерпілого ОСОБА_6 , і призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, не вбачаючи підстав для зміни тривалості іспитового строку з огляду на особу обвинуваченого, відсутність судимостей, належну процесуальну поведінку, каяття, усвідомлення протиправності вчинених дій, водночас поклавши на обвинуваченого передбачені частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України обов`язки.

Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_4 відшкодовано потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 7 253 грн. та моральну шкоду в розмірі 42 747 грн.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд бере до уваги те, що прокурором перед судом таке питання не порушувалося, з учасниками процесу не обговорювалось, а також враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки і не ухилявся від викликів до суду, а міра покарання, яка призначається обвинуваченому, не пов`язана з ізоляцією від суспільства, тому суд за таких обставин вважає недоцільним обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує за статтями 100, 124 КПК України в межах наявних матеріалів цього виділеного кримінального провадження.

Керуючись частиною другою статті 146, першою статті 263 КК України, статтями 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 392, 393, частиною четвертою статті 394, статтями 395, 474, 475, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06.05.2019 р. між прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 06.05.2019 р. покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 06.05.2019 р. покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 06.05.2019 р. покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , статтю 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем його проживання, повідомляти цей уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 2 002 (дві тисячі дві) гривні 00 (двадцять) копійок.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, а саме: 21 патрон калібру 9*18 мм та інші предмети і речі, які були предметом дослідження судово-балістичної експертизи, що зберігаються в кімнаті речових доказів Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в спецпакеті № 2253262, знищити.

Копію цього вироку суду негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику ОСОБА_5 , прокурору ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1