КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Бориспільська виправна колонія (№119)» апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2019 року стосовно ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 12.11.2015 року за ч.3 ст.185 та ч.2 ст. 289 КК України, яким ОСОБА_6 із застосуванням ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців та замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі строком сім місяців чотири дні.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що на момент розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 , останній відбув більш ніж половину призначеного йому покарання. Аналіз особової справи засудженого ОСОБА_6 вказує на позитивну лінію поведінки засудженого, який за період відбування покарання ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що стає на шлях виправлення, а тому, враховуючи тяжкість та характер вчиненого злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, суд першої інстанції, визнав доцільним замінити засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеженням волі відповідно до положень ст. 82 КК України.

На дану ухвалу заступник прокурора Київської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2019 року про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 82 КК України та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На переконання апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою довів своє виправлення та можливість застосування до ньогоположень ст. 82 КК України,оскільки такий висновок повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
При цьому вказує, що перебуваючи в установі виконання покарання «Бориспільська виправна колонія (№119)» з 17.09.2015 року, засуджений ОСОБА_6 стабільно не проявляв бажання працювати та був працевлаштований лише неповні місяці з вересня по грудень 2016 року та з серпня по жовтень 2018 року, а у 2017 році та з листопада 2018 по даний час взагалі до оплачуваної суспільно корисної праці не залучався, ініціативу щодо працевлаштування не проявляв.
Крім того зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд не взяв до уваги негативну характеристику засудженого ОСОБА_6 , надану ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)». Крім того, згідно щоквартально оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, адміністрацією колонії зазначено, що засуджений ОСОБА_6 не заслуговує на отримання заохочення у 4 кварталі 2018 року, 1, 2 та 3 кварталах поточного року, що підтверджує відсутність у засудженого бажання стати на шлях виправлення.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, апелянт вважає, що відсутні підстави однозначно стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, оскільки відбутий ним строк покарання хоча формально і узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 82 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, а застосування до нього заміни покарання більш м`яким є передчасним.
Також апелянт звертає увагу на ту обставину, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначаєтся в межах строків, установлених у Загальній частині кримінального кодексу України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком, однак незважаючи на вищевказані вимоги закону, суд першої інстанції постановив рішення про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання на обмеження волі строком 7 місяців 4 дні, що не узгоджується з ч. 2 ст. 61 КК України, згідно якої обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення засудженого ОСОБА_6 , який посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заперечував проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 №1-в/359/221/2019 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з призначенням нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Так, ухвалюючи рішення про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 відбув більшу половину призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, який за період відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що стає на шлях виправлення, а тому, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ним злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу, його поведінку за весь період відбування покарання, визнав доцільним, відповідно до положень ст. 82 КК України, замінити засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеженням волі строком на 7 місяців чотири дні.

Згідно ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначаєтся в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, суд першої інстанціїі встановив, що невідбута частина покарання призначеного ОСОБА_6 вироком Бородянського районного суду Київської області від 12.11.2015 року становить 7 місяців 4 дні, тобто менше ніж половина призначеного покарання, а тому замінив невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі на цей строк, тобто на 7 місяців 4 дні обмеження волі.

Проте, таке рішення суду суперечить нормам матеріального права, оскільки не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 61 КК України, згідно якої обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років і не може бути призначене на строк менше одного року.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду порушення норм матеріального права, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням, яке перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України, що згідно положень ст. 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки за встановлених під час апеляційного розгляду обставин, які стали підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не обговорює решту доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, які підлягають перевірці при новому судовому розгляді в суді першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та замінено ОСОБА_6 засудженому вироком Бородянського районного суду Київської області від 12.11.2015 року за ч.3 ст.185 та ч.2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України, до п`яти років шести місяців позбавлення волі, невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі строком сім місяців чотири дні скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3