Справа № 125/1048/17
Провадження №11-кп/801/1103/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року у кримінальному провадженні №0000240 від 16.05.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Копайгород, Барського району, Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

представника потерпілої-захисника: ОСОБА_9

В с т а н о в и в:

Потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на вирок Барського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року, просила вирок скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та в частині незадоволених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити в повному обсязі.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Застосовано ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком, протягом якого зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3000 грн. завданої злочином моральної шкоди та 4000 грн. витрат на правову допомогу, а загалом 7000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 572,00 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням експерта за проведення судової експертизи, проведеної експертами Вінницького НДЕКЦ
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
13.05.2017 близько 10 годин 30 хвилин ОСОБА_7 таємно, умисно, з корисних мотивів, маючи єдиний намір і прагнення досягти кінцевої мети викрадення чужого майна та збагачення за рахунок чужої власності, обертаючи його на свою користь, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, ігноруючи ці обставини, незаконно, поза волею власника майна, шляхом вільного доступу, проник в приміщення будівлі, розташованої на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належного потерпілій ОСОБА_6 , звідки здійснив крадіжку металобрухту, а саме трьох металевих контейнерів (ящиків), основи металевого ліжка з сіткою, двох водостічних ринв та металевої установки (козлика). Загальна вага викраденого металобрухту становить 137 кг. Згідно висновку експерта № 365 від 27.04.2018 ринкова вартість брухту чорного металу вагою 1 кг. становить 6 грн. 60 коп. Таким чином, ОСОБА_10 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 904 грн. 20 коп.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої мотивовано тим, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного судом покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України та в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Потерпіла посилається на те, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зловживає спиртними напоями, суспільно-корисною працею не займається , винним себе не визнає, не збирається відшкодовувати завдану шкоду, що свідчить про те, що визначена судом міра покарання не є пропорційною скоєному злочину.
За таких обставин, можна зробити висновок , що обвинувачений ОСОБА_7 не надав критичну оцінку своєї злочинній поведінці, не бажає виправити ситуацію, що склалася, тобто відсутня пом`якшуюча обставина, як щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, а відтак мета покарання без призначення покарання пов`язаного з позбавленням волі не може бути досягнута.
Рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на чотири роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. 50, ст. 65 КК України та роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Потерпіла також вважає, що суд мав визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживання спиртного не заперечується обвинуваченим та підтверджується показами свідків.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, оскільки вирок суду є законним та належним чином вмотивованим, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив в задоволенні апеляційної скарги потерпілої відмовити, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу потерпілої з підстав наведених у ній, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України не оспорюється.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Доводи потерпілої, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не було враховано даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, оскільки не відповідає загальним засадам призначення покарання є безпідставними.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував
те, що обвинувачений ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є особою, що не має судимості, посередньо характеризується по місцю проживання, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.197), частково визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання. .

Безпосередньо судом першої інстанції у відповідності до ст. 94 КПК України перевірено докази у даному кримінальному провадженні, обставини вчинення кримінального правопорушення.
При цьому твердження потерпілої, щодо вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не знайшли підтвердження ні у показах свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які зазначені у вироку суду, ні інших доказах.
Посилання в апеляційній скарзі потерпілої на те, що ОСОБА_7 суспільно-корисною працею не займається, винним себе не визнає, не збирається відшкодовувати завдану шкоду, що свідчить про те, що визначена судом міра покарання є непропорційною скоєному злочину є належним чином необгрунтованими та не спростовують висновки суду щодо призначеного покарання, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_7 вину визнав частково, що було враховано судом у сукупності з іншими обставинами у відповідності до вимог ст. 65 КК України.
Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання ОСОБА_7 , яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення щодо застосування ст. 75 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
В апеляційній скарзі потерпіла ставить питання про скасування вироку в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкода.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції належним чином перевірив доведеність позовних вимог та прийняв законне, обгрунтоване рішення про відмову в задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, прийнявши до уваги те, що відповідно обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, ОСОБА_7 викрав металобрухт, загальна вартість якого склала 904,20 грн., який згідно розписки потерпілої від 17.05.2017 року був їй повернутий.
Також, суд дійшов вірного висновку та вмотивував своє рішення щодо зазначених у позові речей: металевого кута вартістю 1200 грн, газового балону вартістю 300 грн, трьох металевих контейнерів загальною вартістю 300 грн, дерев`яних дошок вартістю 420 грн, 50 шт цегли вартістю 250 грн, 20 ящиків загальною вартістю 1600 грн., які не є предметом даного кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 3000 грн. завданої злочином моральної шкоди, з урахуванням принципів розумності та справедливості, що буде співмірною компенсацією за її страждання, враховуючи їх доведеність.
З урахуванням вищевикладеного вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 .
Вирок Барського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу: Суддя: