Справа № 748/90/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/421/19
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15 липня 2018 року за № 0000139 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

На підставі ст. 62 КК України замінено призначене ОСОБА_8 основне покарання у виді 1 року позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 250 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4 576 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2018 року на автомобіль «PEUGEOT 405», державний номер НОМЕР_1 .

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2018 року, о 00 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 здійснював рух на автомобілі «PEUGEOT 405», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів у напрямку від с. Козероги до с. Смолин Чернігівського району Чернігівської області у зв`язку з цим повинен був у даній дорожній обстановці, відповідно до п.п. 2.3 б, 12.3, 12.6 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, маючи стаж водіння до 2-х років рухатись зі швидкістю не більше 70 км/год, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Проте, діючи всупереч вимог п.п.2.3 б, 12.3, 12.6 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, ОСОБА_8 15.07.2018, о 00 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем «PEUGEOT 405», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів у напрямку від с. Козероги до с. Смолин Чернігівського району Чернігівської області зі швидкістю не менше ніж 93,4 км/год., проявив неуважність за дорожньою обстановкою, не зміг зреагувати на її зміну, негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим в районі 128 км + 850 м вказаної автодороги здійснив наїзд на ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку на велосипеді.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої травми шийного відділу хребта - масивних крововиливів в клітковину по передній та задній поверхні шийного відділу хребта, розриву передньої повздовжньої зв`язки між 7-м шийним та 1-м грудним хребцями та розриву хребта по міжхребцевому диску, уламкового перелому остистого відростку 6-го шийного хребця, епідуральні згортки крові в спинномозковому каналі; внутрішньочерепної травми - садна, синець обличчя, забійні рани та поверхневу різану рану обличчя, крововиливи у м`які тканини голови в лобній ділянці зліва, перелому кісток основи черепа, багатоуламковий перелом кісток носа та перелом верхньої щелепи по альвеолярному паростку, дифузні субарахноїдальні крововиливи по базальній поверхні лобних та скроневих часток, внутрішньомозкові забої правої скроневої частки; множинні садна тулуба, обох нижніх кінцівок, лівої верхньої кінцівки, забої легень, перелому обох кісток лівої гомілки, перелому правої плечової кістки, від сукупності яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди та які згідно висновку експерта № 700 від 09.07.2018 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Протиправні дії водія ОСОБА_8 , які вчинені з необережності та полягають у порушенні ним вимог п.п. 2.3 б, 12.3, 12.6 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, стали причиною настання дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться у прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

На вирок суду захисник адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, пом`якшивши його шляхом визнання винуватим ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин справи вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного основного та скасуванню додаткового покарання з підстав не відповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, що за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Зазначає, що суд в повній мірі не врахував пом`якшуючих обставин та особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби та місцем постійного проживання, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій, має низку заохочень за військову службу, Крім того, має постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки, матір з низкою захворювань, батька, що на думку захисника, надавало суду можливість призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням положень ст. ст. 69,75 КК України не пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами, що було б достатньою мірою покарання для виправлення обвинуваченого.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_11 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілої, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченого, думку прокурора, який вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а вирок суду законним, вмотивованим та таким, що ґрунтується на доказах, які наявні в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засудженого, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_8 в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, сукупність обставин провадження, особу винуватого, його молодий вік, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби, приймав безпосередню участь в АТО та є учасником бойових дій, має ряд заохочень за сумлінне виконання службових обов`язків. Обвинувачений також постраждав під час ДТП та має матір з низкою захворювань, врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, щире каяття у скоєному та часткове добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та обґрунтовано призначив йому основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі строком на 1 рік.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі захисником обставини вже були враховані судом першої інстанції і не можуть бути ще раз враховані при перегляді вироку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, а саме грубість допущених порушень правил дорожнього руху, тяжкість наслідків від цих порушень, які полягали у спричиненні загибелі однієї особи, колегія суддів визнає, що у будь-якому разі, навіть і з урахуванням необережного характеру провини, наявності позитивних характеристик обвинуваченого, звільнення від відбування додаткового покарання буде явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості. У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров?я визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями. Тому покарання за цей злочин повинно відповідати балансу інтересів обвинуваченого, який вважав його занадто суворим та інтересам потерпілої, яка втратила свого єдиного сина працездатного молодого віку й інтересам суспільства в цілому, які проявляються в дотриманні законності і порядку усіма громадянами держави. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, бо в цій частині судом ухвалене законне та справедливе рішення.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, оскільки всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, при постановленні вироку були враховані та їм була надана належна оцінка, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду. А твердження захисника про те, що призначене покарання без застосування ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його суворість є безпідставними.

З урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є саме необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи про надмірну суворість покарання, колегія суддів вважає безпідставними. До того ж покарання призначене не у максимальному, передбаченому законом розмірі за даний злочин. Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК, 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що апеляційні вимоги не можуть бути задоволені з процесуальних підстав, адже покарання у виді позбавлення волі, на якому наполягає сторона захисту, є більш суворим, ніж тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців (ст. 51 КК), а до цього покарання звільнення з випробуванням не застосовується.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням наведеного, дійшла висновку про відсутність підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4