Ухвала

іменем України
29 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 591/3823/14-к

провадження № 51-4933ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Чернеччина Сумського району, жителя цього АДРЕСА_1 , раніше судимого,
виправданого у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі КК),
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Зарічний районний суд м. Сум вироком від 14 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнав невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357 КК та виправдав у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення ОСОБА_5 висунуто обвинувачення в тому, що він 04 травня 2014 року близько 22:00, перебуваючи в кафебарі «Луна» за адресою: вул. Інтернаціоналістів, 21, м. Суми познайомився з потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 05 травня 2014 року близько 01:25 у той час коли потерпілі залишили місце відпочинку (столик № 6) та вийшли з приміщення кафе-бару, залишивши свої сумочки на дивані поряд із ОСОБА_5 , він відкрив жіночу сумку, належну ОСОБА_7 , витягнув з неї гаманець, звідки викрав грошові кошти в сумі 40 грн та пластикову картку ломбарду «Скарбниця», та поклав гаманець на диван біля сумки. Далі ОСОБА_5 відкрив іншу жіночу сумочку, яка належала ОСОБА_6 , звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung С-3322» та паспорт громадянки України, серії НОМЕР_1 , виданий Охтирським MB УМВС України в Сумській області 04 липня 2011 року на ім`я ОСОБА_6 , під обкладинкою якого лежали грошові кошти у сумі 140 грн. Згодом викрадені речі ОСОБА_5 поклав до кишені джинсів, однак довести злочину до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охороною кафе бару «Луна» безпосередньо на місці вчинення злочину.

Сумський апеляційний суд ухвалою від 20 серпня 2019 року залишив апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Сум від 14 грудня 2018 року без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи у касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 1 ст. 433 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора, саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку місцевого суду дотримався.
Апеляційний суд установив, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_5 було висунуто обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
Відповідно до змісту вироку в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання вказаної особи із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Рішення судів про виправдання ОСОБА_5 ґрунтується, зокрема, на тому, що:
потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були очевидцями крадіжки їхнього майна, а про це їм стало відомо від третіх осіб. Крім того, і пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , надані в судовому засіданні суду першої інстанції, не містили відомостей про те, що ОСОБА_5 спочатку відкрив сумку потерпілої ОСОБА_7 , витягнув звідти гаманець, з якого викрав картку та гроші, потім із сумки потерпілої ОСОБА_6 викрав мобільний телефон, гроші та паспорт, які поклав до кишені джинсів, як зазначено в обвинувальному акті, тобто ці особи також не були безпосередніми свідками події злочину. Також з пояснень ні свідків, ні потерпілих неможливо встановити факт вчинення ОСОБА_5 злочину, інкримінованого йому органом досудового розслідування;
відсутня можливість з відеозапису з камер спостереження за 05 травня 2014 року, встановити серед присутніх у закладі саме ОСОБА_5 та неможливо стверджувати, що чітко зафіксовано факт вчинення крадіжки останнім. Крім того, відеозапис не тільки не містить зафіксованого факту вчинення злочину, а й як доказ було отримано із порушенням вимог ст. 86 КПК. З наявного у матеріалах кримінального провадження листа вбачається, що директор ТОВ Фірма «Руна-С» надав відеозапис із камер відеоспостереження з нічного клубу «Луна» за 05 травня 2014 року на запит т.в.о. начальника Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 07 травня 2014 року, тоді як суд першої інстанції встановив, що датою створення даних файлів було 06 травня 2014 року, тобто відео записано раніше, ніж підготовлено запит;
дані протоколу огляду місця події від 05 травня 2014 року не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать висновку експерта в частині предмета злочину та власне протокол не відповідає меті проведення такої слідчої дії, як огляд місця події;
висновок експерта від 06 травня 2014 року № 776 не відповідає ч. 3 ст. 101 КПК, оскільки на його проведення було надано лише копію постанови про призначення судової товарознавчої експертизи, проте не надано безпосереднього об`єкта оцінки мобільного телефону «Samsung C-3322», так як він не був отриманий слідчим в установленому законом порядку і належним чином оформлений, як речовий доказ у справі. Хоча цей предмет не був втрачений, а був переданий потерпілій безпосередньо під час подій 05 травня 2014 року та міг бути наданий експертові для дослідження.
з протоколу слідчих експериментів 08 травня 2014 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_9 не був безпосереднім свідком вчинення злочину та суть його пояснень зводиться до показань свідка у справі;
протокол слідчих експериментів 15 травня 2014 року за участю ОСОБА_5 унеможливлює визнання його показань під час слідчого експерименту достовірними оскільки в судовому засіданні він пояснив, що такі показання надав у зв`язку із чиненням на нього тиску з боку органів досудового слідства;
обшук затриманого здійснено неуповноваженими службовими особами, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 самостійно затримали ОСОБА_5 із застосуванням спецзасобів та провели обшук особи з вилученням предметів злочину. До того ж зазначені особи навіть не були співробітниками кафе-бару «Луна», як зазначали у своїх поясненнях, оскільки відповідно до листа директора ТОВ фірми «Руна-С» від 07 серпня 2014 року посади «охоронець» та «керівник охорони» у цьому закладі відсутні.
При цьому суд перевірив і обґрунтовано взяв до уваги показання самого виправданого, відповідно до яких ОСОБА_5 як у суді першої, так і апеляційної інстанцій винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357 КК не визнав і суду пояснив, що 04 травня 2014 року близько 21:30 він прийшов до кафе-бару «Луна», де познайомився з двома дівчатами підсівши до них за столик. Через деякий час, коли дівчата вийшли з-за столу, він відчув, що засинає, а прокинувся від сильного удару та від того, що чоловіки тягнуть його до коридору. У коридорі ОСОБА_8 тримав його, а ОСОБА_9 у цей час перевіряв кишені, вилучив паспорт і гаманець, в якому було близько 700 грн. Також йому повідомили, що вилучили у нього паспорт на ім`я ОСОБА_6 та належний їй гаманець, після чого застосовували до нього кайданки. Приблизно через годину приїхали до клубу працівники правоохоронних органів, які доставили його до відділення для з`ясування обставин, де його тримали до ранку наступного дня. Крім того, він суду заявляв про чинення тиску на нього з боку слідчого, який змусив його зізнаватися в тому, чого він не робив, вимагав у нього грошові кошти в сумі 300 євро за закриття справи та змусив його заплатити 1000 грн дівчатам, які він у присутності слідчого передав потерпілим.
Колегія суддів погоджується із висновками судів щодо не доведення стороною обвинувачення того, що в діях ОСОБА_5 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357 КК, та вважає їх правильними, належним чином вмотивованими.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення. При цьому, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які би могли вплинути на правильність висновків суду, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів прокурора, викладених в апеляції та аналогічними доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, суд касаційної інстанції не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3