Справа №583/237/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/602/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 583/237/17 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка, Сумської області, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника

потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги від представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року, в яких :

- представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині призначеного обвинуваченому основного покарання та призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі строком на шість років. В іншій частині вирок суду залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду відносно його підзахисного, доручити слідчому відділу Охтирського ВП ГУНП в Сумській області провести слідчий експеримент в рамках даного кримінального провадження за участі ОСОБА_7 , за наслідками якого призначити судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса з метою з`ясування всіх обставин провадження. За наслідками дослідження зазначених обставин ухвалити новий вирок. Також порушує питання про скасування обраного вироком суду його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`вленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту із зали суду.

Цим же вироком задоволено цивільні позови прокурора Охтирської місцевої прокуратури. Стягнуто з обвинуваченого на користь Управління фінансів Охтирської міської ради 4213,22 грн. та на користь Департаменту фінансів Сумської обласної держаної адміністрації 9435,78 грн. витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_11 .

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 24571 грн. та моральну шкоду в розмірі 400000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових транспортно-трасологічних, автотехнічних експертиз в сумі 4402,00 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України з достатньою повнотою не врахував ту обставину, що обвинувачений тривалий час симулював психічне захворювання, вину у вчиненому не визнав, не з`являвся в судові засідання, просив призначити слідчий експеримент, на який взагалі не з`явився, не визнавав факт перебування в алкогольному сп`янінні під час вчинення ДТП, і лише в останньому судовому засіданні після допиту лікаря-нарколога під тиском беззаперечних доказів визнав вину і перебування у стані алкогольного сп`яніння. На переконання ОСОБА_6 , поза належною увагою суду залишилися і тяжкість наслідків вчиненого ОСОБА_7 злочину, які понесла малолітня ОСОБА_11 та її родина, а саме, що малолітня потерпіла стала інвалідом. Вважає таким, що не відповідає дійсності посилання суду на врахування позиції законного представника потерпілої, а також її представника при призначенні обвинуваченому покарання, які, як стверджує ОСОБА_6 , просили призначити йому основне покарання понад 5 років позбавлення волі, у разі неможливості призначення, передбачених законом 8 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд безпідставно не застосував до нього ст.75 КК України та призначив йому покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі. Так, вважає, що суд не врахував ту обставину, що він є інвалідом 2 групи, з достатньою повнотою не взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини та характеризуючи його особу дані, а саме: його каяття, часткове відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди, відсутність судимості, а також, що, отримуючи пенсію та маючи можливість працювати, він зможе систематично відшкодовувати завдану шкоду. Звертає увагу також, що вчинив правопорушення, яке за формою вини є необережним. Серед іншого, вказує на відсутність передбачених нормами КПК України підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає оскаржуваний вирок незаконним внаслідок неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Стверджує, що суд першої інстанції, задовольнивши клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого та призначення по справі судової автотехнічної експертизи за наслідками проведеного слідчого експерименту, не врахував поважність причин неможливості участі обвинуваченого та його захисника у слідчому експерименті, призначеному слідчим на 11.07.2018 на підставі ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2018, внаслідок чого безпідставно продовжив судовий розгляд даного кримінального провадження, допустивши таким чином, на думку захисника, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог КПК України, оскільки проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 має суттєве значення для правильного вирішення його винуватості у вчиненні ДТП, а саме з`ясування всіх обставин провадження з дотриманням принципу повноти і всебічності. Подальше ж проведення судової автотехнічної експертизи без даних слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 втратило свій сенс. Серед іншого вказує, що суд мав правові підстави для призначення його підзахисному покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, посилаючись при цьому на те, що інкриміноване ОСОБА_7 правопорушення є з необережною формою вини, в результаті ДТП обвинувачений отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого йому встановили інвалідність 2 групи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав себе винним, розкаюється у скоєному, частково відшкодував заподіяну шкоду.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 10.10.2016 близько 10 год. в м. Охтирка, Сумської області, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перевозив пасажира ОСОБА_13 та рухався по проїзній частині вул. Гоголя в напрямку вул. Широкої. В цей час, в зустрічному до нього напрямку на автомобілі марки «Suzuki Geo Tracker» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався ОСОБА_10 , на передньому сидінні пасажира якого він перевозив ОСОБА_12 та малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_14 , в порушення вимог пунктів 2.3.6, 2.9.а, 10.1, 11.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищуючи допустиму швидкість руху в межах населеного пункту, не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, оскільки відволікся від управління транспортним засобом у дорозі, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де навпроти будинку № 37 по вулиці Гоголя в м. Охтирка Сумської області вчинив зіткнення із вищевказаним транспортним засобом, чим скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

ОСОБА_14 у результаті даної події отримав тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому луски лобної кістки зліва, з переходом на лобну пазуху та медіальну стінку очниці, перелому луски скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки, гемосинусу лобних, основної та решітчастої пазух, обширної м`якотканинної гематоми в лобній ділянці, переважно зліва та лівій параорбітальній ділянці, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №19 від 12.01.2017 є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_13 у результаті даної події отримала тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини, забою нижньої щелепи, екстракції двох зубів, укушених ран язика, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №49 від 27.01.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Водій автомобіля марки «Suzuki Geo Tracker», ОСОБА_10 у результаті даної події отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, забійної садни передньої поверхні грудної клітини та забою правого плечового суглобу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №22 від 13.01.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «Suzuki Geo Tracker», ОСОБА_15 у результаті даної події отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран лобної ділянки зліва та верхньої повіки справа, закритої травми грудної клітини, живота, забою легень, серця, передньої черевної стінки, шийного відділу хребта, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №20 від 13.01.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Пасажир автомобіля «Suzuki Geo Tracker» малолітня ОСОБА_11 , 2015 року народження, у результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми черепа, головного мозку, шийного відділу хребта та спинного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забою м`яких тканин лівої щоки, закритої травми шийного відділу хребта, перелому зубоподібного відростку на рівні його основи зі зміщенням, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №21 від 13.01.2017 є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №19/119/9-1/1е від 17.01.2017 у дорожній ситуації, що виникла, в діях водія ОСОБА_7 вбачається порушення наступних вимог Правил дорожнього руху України п.п.2.3.б, п.п.2.9.а, п.п.10.1,п.п.11.3, п.п.12.4.

Порушення ОСОБА_7 пункту 11.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_16 , яка просила вирок залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст.94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, аналіз яким суд надав у вироку, і є обґрунтованим.

Не оспорюючи факт вчинення ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої сам обвинувачений, пасажир його автомобіля «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_13 , водій та пасажири автомобіля марки «Suzuki Geo Tracker», державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог КПК України, оскільки внаслідок не забезпечення проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, призначеного ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2018 в рамках даного кримінального провадження судом не були з`ясовані всі обставини провадження з дотриманням принципу повноти і всебічності, що мають суттєве значення для правильного вирішення винуватості його підзахисного у вчиненні ДТП.

Вказані доводи захисника ОСОБА_8 колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2018 за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_17 , яка здійснювала на той час його захист, суд першої інстанції, керуючись ст.7 КПК України зобов`язав Охтирський ВП ГУНП в Сумській області, який здійснював досудове розслідування в даному провадженні в строк до 16.07.2018 провести слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також, вказаною ухвалою за наслідками проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого було призначено судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд питань за клопотанням захисника ОСОБА_17 (а.к.п.29-30, т.3).

Згідно листа прокурора Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_18 від 16.07.2018 за №92-4392вих-18, дослідженого судом першої інстанції, вбачається, що на виконання вказаної ухвали суду 11.07.2018 було забезпечено проведення слідчого експерименту з викликом судового експерта автотехніка та обвинуваченого ОСОБА_7 , однак обвинувачений відмовився від проведення слідчого експерименту за його участі, пославшись на погане самопочуття. При цьому, підтверджуючих документів не надав, а також послався на відсутність захисника. У зв`язку із чим, було повернуто без виконання ухвалу суду від 05.07.2018 в частині проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 (а.к.п.35, т.3).

Крім того, сам обвинувачений, пославшись на погане самопочуття, пояснив, що не може пригадати та показати на місці подію та всі подробиці ДТП, а тому не зможе прийняти участь у даному слідчому експерименті, додавши, що його захисник не зможе прийняти участь у слідчому експерименті до 24.08.2018, що підтверджується його заявою від 11.07.2018 (а.к.п.40, т.3).

Положеннями ч.ч.1,2 ст.22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що захиснику обвинуваченого ОСОБА_17 було достеменно відомо, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2018 в її присутності було призначено проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 в строк до 16.07.2018, і від неї будь-яких клопотань про неможливість її участі у його проведенні не надходило, підтверджуючих документів щодо поважності причин неявки 11.07.2018 матеріали провадження також не містять, а тому в даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

До того ж, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2018 Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса за наявними матеріалами провадження було проведено судову автотехнічну експертизу, згідно висновку якої №17987 від 29.11.2018, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п.п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого він не мав перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Водій автомобіля «Suzuki Geo Tracker» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення ДТП не визначалася діями водія автомобіля «Suzuki Geo Tracker» ОСОБА_10 , а цілком залежала від дій водія автомобіля ОСОБА_7 по виконанню ним вимог п.п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Suzuki Geo Tracker» ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. При технічно справному стані гальмівної системи автомобіля Фольксваген навіть при застосуванні водієм екстреного гальмування з доведенням коліс даного автомобіля до блокування не повинен виникати занос автомобіля Фольксваген (а.к.п.45-52, т. 3).

Вказаний висновок експерта, крім іншого, обґрунтовано покладено судом в підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та порушення вимог КПК України, внаслідок чого, на його думку, не були з`ясовані обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення винуватості його підзахисного у вчиненні ДТП, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.

Відповідно до поданих апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 та представник потерпілої ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_6 порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначеного покарання і пов`язані із суддівським розсудом.

Так, положеннями ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Щодо покарання, з яким сторона захисту та представник потерпілої ОСОБА_6 не погоджуються через його суворість та м`якість відповідно, то воно призначено судом з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України. Разом із ступенем тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, форми вини, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеризуючих особу даних, суд урахував і конкретні обставини справи.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд вірно визнав обставиною, що пом`якшує покарання визнання обвинуваченим своєї вини, обставиною, що його обтяжує - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження доводи представника потерпілої ОСОБА_6 щодо не визнання обвинуваченим своє вини.

Врахував суд першої інстанції і характеризуючи особу обвинуваченого дані, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, проживає з батьками, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм, за попереднім місцем роботи характеризується з негативної сторони, за місцем проживання характеризується посередньо.

Крім цього, суд взяв до уваги поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, який під час судового розгляду намагався уникнути відповідальності, вдаючи психічне захворювання, яке не підтвердилося висновком експертів психіатрів, після скоєння злочину 25 жовтня 2016 року вчинив дії по відчуженню свого майна на користь матері, врахував і позицію законного представника потерпілої, а також представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , які просили призначити суворе покарання з урахуванням встановлених судом обставин.

Врахувавши всі ці обставини в сукупності та взаємозв`язку, місцевий суд вірно, на думку колегії суддів, призначив ОСОБА_7 основне покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин саме у виді 5 років позбавлення волі із необхідністю реального його відбування та своє рішення мотивував у вироку.

За таких обставин, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував як пом`якшуючі покарання обставини та характеризуючи його особу дані, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 , обґрунтовуючи суворість призначеного ОСОБА_7 основного покарання, так і обтяжуючі покарання обставини та дані про його особу, на які посилається в поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 в підтвердження застосованого до обвинуваченого занадто м`якого заходу примусу, а тому в цій частині доводи апелянтів не заслуговують на увагу колегії суддів.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про неврахування судом пом`якшуючої покарання обставини каяття обвинуваченого, то на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 , за встановлених судом обставин, фактично не виявляє реального адекватного критичного ставлення до власної протиправної поведінки, а тому вказані доводи сторони захисту є такими, що не підтверджується матеріалами провадження.

Само по собі часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної злочином матеріальної шкоди та отримана ним інвалідність внаслідок даної ДТП в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.

Отже, ті обставини, на які в апеляційних скаргах посилаються обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , як на підставу для застосування ст.75 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок злочину потерпілій ОСОБА_11 , яка є малолітньою дитиною, було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких вона втратила можливість самостійно рухатися, під час судового розгляду намагався уникнути відповідальності, вдаючи психічне захворювання, яке не підтвердилося висновком експертів психіатрів, вчинив дії по відчуженню свого майна на користь матері після вчинення злочину, то такі обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України, і колегія суддів, з урахуванням цього підстав для пом`якшення основного покарання, застосування ст.75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачає.

Також, при призначенні ОСОБА_7 покарання не залишилася поза увагою і думка законного представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_10 який просив призначити обвинуваченому максимальний термін основного покарання згідно санкції ч.2 ст.286 КК України, однак вона не є вирішальною при призначенні покарання з урахуванням всіх обставин, що мають правове значення при виборів заходу примусу, а тому доводи представника потерпілої ОСОБА_6 в цій частині є непереконливими.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав до пом`якшення призначеного ОСОБА_7 основного покарання, як про це просять в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник ОСОБА_8 , а також відсутні підстави до посилення покарання, як про це ставить питання в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6

Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційних скаргах не міститься.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки належним чином умотивовано, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів, звертає увагу, що злочин обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено 10.10.2016. До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту із зали суду.

З урахуванням наведеного, правового висновку Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 29.08.2018 у справі № 663/537/17), колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 09.04.2019 по 22.08.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 25.11.2015 зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.04.2019 по 22.08.2019 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4