Справа № 308/7321/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та
представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/394/19, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 (далі прокурор),

ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 01 липня 2019 року відмовлено в задоволенні погодженого прокурором клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 про накладення арешту на земельні ділянки, із забороною вчинення будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, а саме на земельні ділянки:
- № :03:001:0045 площею 1,9815 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_9 ;
- № :03:001:0046 площею 0,12 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_10 ;
- № :03:001:0047 площею 0,6941 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_11 ;
- № :03:001:0048 площею 0,1987 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_12 ;
- № :03:001:0049 площею 1,0 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_13 ;
- № :03:001:0050 площею 0,8 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_14 ;
- № :03:001:0051 площею 1,1158 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_15 ;
- № :03:001:0056 площею 0,6102 га., яка розташована за адресою Закарпатська область, Іршавський район, Бронківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19, і яка перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_16 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що 27 червня 2019 року слідчий за погодженням із прокурором звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на вищевказані земельні ділянки у рамках кримінального провадження № 0000133 відомості про кримінальне правопорушення в якому 07.07.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 06.07.2016 до прокуратури Закарпатської області надійшла заява голови Броньківської сільської ради ОСОБА_17 про те, що посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, зловживаючи своїм службовим становищем, упродовж 2015-2016 років внесли недостовірні відомості до документації щодо відведення земельних ділянок та передали у приватну власність земельні ділянки, що розташовані за межами населеного пункту Бронька Іршавського району в урочищі «Ріка Вага», для ведення особистого селянського господарства, загальною площею біля 16 га., громадянам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та іншим. Водночас, земельні ділянки в урочищі «Ріка Вага» згідно земельно-кадастрової документації відносяться до земель сінокосіння та випасання худоби, а частина належить до земель водоохоронної зони, на яких заборонено діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природній стан цих земель, без застосування процедури зміни цільового призначення земель, передані громадянам у власність із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Крім того, при оформленні документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Держгеокадастру в Іршавському районі, до матеріалів долучено погодження Броньківської сільської ради про надання у власність громадян земель, хоча такі органом місцевого самоврядування не приймались та не видавались. Слідчий зазначає, що земельні ділянки за кадастровими номерами: № :03:001:0045, № :03:001:0046, № :03:001:0047, № :03:001:0048, № :03:001:0049, № :03:001:0050, № :03:001:0051, № :03:001:0056, передано у власність громадянам із земель водного фонду (у прибережній захисній смузі річки Бронька), чим порушено вимоги частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та не дотримано вимоги частини 4 статті 59 Земельного кодексу України, статей 28, 50 Закону України Про землеустрій, тобто є достатні підстави вважати, що вони набуті кримінально-протиправним шляхом, а тому дане майно відповідає критеріям передбаченим ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, 26.06.2019 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Стверджує, що необхідність у накладенні арешту на вищевказані земельні ділянки виникла з метою запобігання будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, розпорядження та користування, а також збереження речових доказів. Вважає, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт цих земельних ділянок може негативно вплинути на хід досудового розслідування, унеможливить встановлення всіх важливих обставин вчиненого кримінального правопорушення, може призвести до їх відчуження, поділу заінтересованими особами з метою перешкоджання встановленню об`єктивної істини. Просить накласти арешт на вищевказані земельні ділянки, і з метою забезпечення арешту клопотання розглянути без участі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим не доведена необхідність накладення арешту на земельні ділянки, не доведено наявність ризиків щодо можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також не обґрунтована мета накладення арешту. При цьому, зазначається, що арешт земельних ділянок може призвести до обмеження права власності осіб, яким вони належать. Тому, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки.

В апеляційній прокурорвідділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилаючись на наведені слідчим у клопотанні обставини, стверджує, що, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не врахував, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України слідчим суддею, судом накладається арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 цього Кодексу. Зазначає, що накладення арешту на вказані земельні ділянки викликано необхідністю запобігання можливості використовувати, відчужувати, розпоряджатися такими, також із метою запобігти можливості їх перетворення, приховування, псування, пошкодження, знищення, відчуження. Посилаючись на міжнародні Конвенції вважає, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт земельних ділянок у даному кримінальному провадженні, негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин події вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності. При цьому, стверджує, що в клопотанні слідчого наведені всі підстави, які необхідні для накладення арешту на земельні ділянки, а в ухвалі слідчого судді не наведено жодних мотивів, які б могли слугувати підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт із забороною вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження земельних ділянок за кадастровими номерами: № :03:001:0045, № :03:001:0046, № :03:001:0047, № :03:001:0048, № :03:001:0049, № :03:001:0050, № :03:001:0051, № :03:001:0056.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, представника власників земельних ділянок адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності власників майна ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені належним чином; що даних про поважність причин їх неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від них не надходило; що в розгляді апеляційної скарги приймала участь представник власників майна адвокат ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі її довірителів, і ствердила, що вони просили розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 10 цієї статті арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно частини 11 цієї статті заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на земельні ділянки в кримінальному провадженні № 0000133, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладений у Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказані земельні ділянки, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення врахував вимоги ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінки як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що слідчим не доведена необхідність накладення арешту на земельні ділянки, не доведено наявність ризиків щодо можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також не обґрунтована мета накладення арешту.
Погоджуючись з висновками слідчого судді апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
Крім того, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що земельні ділянки набуті їх власниками кримінально-протиправним шляхом, а також дані про те які саме дії вчинили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що можуть бути розцінені як протиправні й на підставі яких вони набули у власність вищезгадані земельні ділянки. При цьому, не містять матеріали провадження й відомостей про те, що власниками земельних ділянок вживались заходи щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження земельних ділянок.
У спростування наведених вище обставин, прокурор у ході розгляду апеляційної скарги на будь-які конкретні факти не посилався і жодних доказів у їх підтвердження не надав, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що як клопотання слідчого, так і апеляційна скарги прокурора ґрунтуються виключно на припущеннях. У тому числі прокурор підтвердив, що орган досудового розслідування не володіє даними про те, що власники земельних ділянок вчиняли чи можуть вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельних ділянок.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на земельні ділянки з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказані земельні ділянки будуть пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, і з урахуванням того, що вони є нерухомим майном, не можуть бути приховані, а також вірно оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності власників земельних ділянок завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно земельні ділянки в кримінальному провадженні № 0000133.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , є добросовісними набувачами земельних ділянок, їх право власності в установленому законом порядку не оспорювалось, рішення органа місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок також не оспорювались і не визнавались нечинними (незаконними) й не скасовувались.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на земельні ділянки з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна (в даному випадку земельних ділянок, які відповідно до наявних у матеріалах судового провадження документів належать ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що стороною обвинувачення як в апеляційній скарзі, так і в ході її розгляду, не заявлялось будь-яких клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 про накладення арешту на земельні ділянки, із забороною вчинення будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, у кримінальному провадженні № 0000133 відомості про кримінальне правопорушення в якому 07.07.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: