Справа № 127/6182/19
Провадження № 1-кп/127/182/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засіданні: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004147 від 25.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_6 ,

представника потерпілої: захисника ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання, доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_6 клопотав перед судом про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки на думку прокурора наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому може переховуватись від суду та вчинити інші злочини, крім того, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, до затримання обвинувачений ОСОБА_5 не працював та не навчався.

Представник потерпілої захисник ОСОБА_7 підтримав думку прокурора. зазначив що обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому може переховуватись від суду.

Захисник ОСОБА_8 заперечував, щодо продовження строку тримання під вартою, вважає що ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені, більшість свідків у вказаному кримінальному провадженні уже допитані, обвинувачений ОСОБА_5 не має наміру впливати на свідків у вказаному кримінальному провадження, а тому просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення «Jecius проти Литви» заява №34578/97 рішення від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком 60 діб. У подальшому ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2018, від 23.01.2019, від 20.03.2019, від 14.05.2019, від 02.07.2019, від 26.07.2019, від 18.09.2019 та від 12.11.2019 продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного суд вважає, за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненому проти життя та здоров`я особи, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює, не має постійного джерела прибутку, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів та дає підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду.

Суд вважає, що під час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 є особою раніше судимою, а тому може продовжити вчинювати інший злочин, свідки у вказаному кримінальному провадженні є знайомі та родичі обвинуваченого, тому він може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи викладене суд вважає, за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а в клопотанні захисника ОСОБА_8 , щодо зміни запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити строк дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.02.2020 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: