У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.05.2019 Справа №607/6835/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування та зобов`язання певну дію у кримінальному провадженні №0000018, -

встановив:
Адвокат ОСОБА_3 подав скаргу на незаконні дії прокурора, протиправну бездіяльність слідчого та прокурора в які просить зобов`язати прокурора вчинити певну дію у кримінальному провадженні №0000018. У скарзі вказано, що кримінальне провадження №0000018 зареєстроване 30 травня 2018 року слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області за ч.1 ст.212 КК України за фактом ухилення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та двома іншими фізичними особами - підприємцями від сплати податків на загальну суму приблизно 1 млн. грн. і за ч.3 ст. 229 КК України (незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару, або інше умисне порушення права на ці об`єкти, вчинені службовою особою з використанням службового становища або організованою групою, або якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі).
Відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кваліфікація кримінального правопорушення (ч.1 ст.212 КК України) свідчить, що, незважаючи на його реєстрацію щодо трьох осіб кожен із вказаних осіб, в тому числі ОСОБА_6 умисно ухилився від сплати податків самостійно, а не за попередньою змовою групою осіб. Наведене свідчить, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , розслідується окремо від інших осіб, а тому не є складним. Дане провадження зареєстроване про вчинення злочину(ч.1 ст.212 КК України), який, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Обсяг та специфіка процесуальних дій, необхідних для здійснення даного досудового розслідування, не є значними та полягають у наступному. Із диспозиції частини першої статті 212 КК України вбачається, що кримінальна відповідальність наступає за несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинену умисно, особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах. Із системного аналізу ст.36, 37, 54, 61, 62, 75 Податкового кодексу України вбачається, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Податковий кодекс та закони з питань митної справи пов`язують сплату ним податку, тобто визначення сум податкових та грошових зобов`язань здійснюється платником податків самостійно або контролюючим органом у випадку порушення таким платником податків правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб. Контролюючий орган здійснює свої повноваження у формі податкового контролю, тобто шляхом документальних перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також документальних перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Податкові перевірки та звірки, які б визначили суму несплачених ОСОБА_5 сум податкових зобов`язань та встановили порушення ним, як платником податків, правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, не проводились та не проведені до цього часу. Визначення сум податкових та грошових зобов`язань здійснювалось та здійснюється ОСОБА_5 , самостійно, про свідчить, зокрема, декларування та сплата ним податкових платежів за 2018 рік. При таких обставинах твердження, що ОСОБА_6 , як фізична особа- підприємець, ухилився від сплати податків, станом на сьогоднішній день не є обгрунтованими, оскільки підтверджуючі їх докази не зібрані протягом 9-ти місяців. Кримінальна відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) за ч.1 ст.212 КК України наступає у випадку несплати сум податків, зборів і інших обов`язкових платежів, які в тисячу і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що у 2018 році орієнтовно складало більше 881 тис. грн. Сума нібито несплачених платежів до бюджету ОСОБА_5 та ще двома фізичними особами-підприємцями(біля 1 млн. грн..), не будучи індивідуалізованою протягом 9-ти місяців свідчить про невстановлення станом на сьогоднішній день у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення.
ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні підозра не оголошувалась, він навіть не допитаний, як свідок. Всі слідчі дії стосовно нього обмежились лише проведенням двох обшуків та накладенням арешту на вилучене майно. Тому, поведінка ОСОБА_7 жодним чином не могла сприяти і не сприяла затягуванню досудового розслідування або вчинення перешкод для такого розслідування. В той самий час спосіб здійснення слідчим, прокурором своїх повноважень викликає подив, тому що протягом більше, як 9-ти місяців вони не спромоглись встановити в діях ОСОБА_8 факту несплати податків за 2016-2018 роки, умисел на ухилення від сплати податків, їх розмір. Оскільки, факт несплати саме ОСОБА_5 податкових платежів, умисел на ухилення від сплати податків та їх сума не встановлені, як на час внесення відомостей до ЄРДР, так, станом і на сьогоднішній день,стверджувати про те, що в діях ОСОБА_7 міститься склад злочину, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, не надасться можливим. Наведені обставини стосуються і кримінального провадження зареєстрованого 30 травня 2018 року за ч.3 ст.229 КК України.
Стаття 229 КК України передбачає відповідальність за незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару, або інше умисне порушення права на ці об`єкти. Кваліфікованим видом злочину(частина третя вказаної статті кримінального закону) є його вчинення службовою особою з використанням службового становища або організованою групою, або якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі. ОСОБА_6 , не є службовою особою.

Відповідно до ч.3 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності. Вказані вимоги закону не обгрунтовані на сьогоднішній день протягом 9-ти місяців. Так само не встановлений з часу реєстрації злочину, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, і розмір матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Враховуючи вимоги ст.28 КПК України щодо здійснення кримінального провадження протягом розумних строків, наведене свідчить про недоведеність в ОСОБА_7 , діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, як станом на 30 травня 2018 року, так і на сьогоднішній день. Провадження досудового розслідування у нескладному кримінальному провадженні більше 9-ти місяців, порушення при цьому розумних строків, не встановлення станом на сьогоднішній день обставин вчинення злочинів та конкретних ознак їх складу, свідчить про те, що в діях ОСОБА_7 , який не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим, відсутній склад злочинів, а тому заресстроване щодо нього кримінальне провадження за фактами ухилення від сплати податків та незаконного використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару, або іншого умисного порушення права на ці об`єкти підлягає закриттю.
Відповідно до ст.308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.
ОСОБА_6 є особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування - у його володіннях двічі проводились обшуки, на вилучені предмети, в тому числі товари, які є предметом його підприємницької діяльності, накладався арешт, що перешкоджало йому здійснювати таку діяльність, тощо.
Відповідно до ч.3 ст.2 Міжнародний пакту про громадянські і політичні права ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII ( 2148-08 ) від 19.10.73 ) кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, то діяли як особи офіційні.
Враховуючи наведені вище обставини щодо невстановлення та неможливості слідчим в процесі досудового розслідування встановити в діях ОСОБА_7 ознак складу кримінальних правопорушень протягом розумних строків, досудове слідство здійснюється вже за межами таких строків, порушуючи його права і свободи, визнані в цьому Пакті. Ефективним способом захисту таких прав і свобод є дії прокурора, передбачені у ст..308 КПК України, тобто у даному випадку надання ним вказівки слідчому про прийняття єдиного можливого процесуального рішення - закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.І ст.284 КГ1К України(за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення). Недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000018 від 30 травня 2018 року ОСОБА_5 26 лютого 2019 року оскаржене прокурору Тернопільської області в порядку, передбаченому. Враховуючи триденний термін розгляду такої скарги, відповідь повинна була надійти ОСОБА_9 невідкладно після 1 березня 2019 року, однак, надійшла лише 15 березня 2019 року. У відповіді міститься рішення вищестоящого прокурора про відмову у задоволенні скарги. Тому, він просить визнати незаконними дії прокурора Тернопільської області щодо прийняття рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на недотримання розумних строків слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000018 від 30 травня 2018 року за ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України за фактом ухилення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 від сплати податків та за ч.3 ст.229 КК України(незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару, або інше умисне порушення права на ці об`єкти, вчинені службовою особою з використанням службового становища або організованого групою, або якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі) та/або скасувати вказане рішення; визнати протиправною бездіяльність слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000018 від 30 травня 2018 року та прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, щодо недотримання розумних строків здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження відповідно до ч.1 ст.28 КПК України; зобов`язати прокурора Тернопільської області вчинити певну дію: дати слідчому слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області вказівку про прийняття процесуального рішення - закриття кримінального провадження №0000018 від 30 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 з підстав, передбачених п.2 ч.І ст.284 КПК України (за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення). Адвокат ОСОБА_3 просить поновити строк подачі скарги, оскільки його пропущено з поважних причин ненадання відповіді прокурором Тернопільської області.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 подав письмове клопотання із долученими документами, якими підтвердив свої обґрунтування. У клопотанні вказано, що в зв`язку з ненаданням стороною обвинувачення витребуваного слідчим суддею кримінального провадження №0000018, зареєстрованого 30 травня 2018 року слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області за ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України за фактом ухилення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 , та ще двома фізичними особами - підприємцями від сплати податків загальною сумою понад 1 млн. грн. та за ч.3 ст.229 КК України(незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару, або інше умисне порушення права на ці об`єкти, вчинені службовою особою з використанням службового становища або організованою групою, або якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі), надаю наступні документи, що містяться у вказаному провадженні та підтверджують доводи скарги, поданої в інтересах ОСОБА_7 : копію витягу з ЄРДР з якого вбачається, що кримінальне провадження №0000018 зареєстроване ще 30 травня 2018 року стосовно конкретних осіб, зокрема, щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ); копію ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року про надання дозволу у зазначеному вище кримінальному провадженні на проведення обшуку у приміщенні магазину по АДРЕСА_1 , де ФОП ОСОБА_6 здійснював підприємницьку діяльність; копію протоколу обшуку від 7 грудня 2018 року, проведеного на підставі вказаної ухвали слідчого судді; копію протоколу від 17 грудня 2018 року про виконання ухвали про арешт майна(мобільних телефонів та іншого), вилученого під час вказаного обшуку; копію ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 ; -копію протоколу обшуку від 14 грудня 2018 року, проведеного на підставі вказаного судового рішення; копію ухвали слідчого судді про скасування арешту майна(мобільних телефонів та іншого), вилученого під час проведення обшуку від 7 грудня 2018 року. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_9 не повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, за якими стосовно нього зареєстроване кримінальне провадження. Однак, проведенням слідчих дій та прийняттям процесуальних рішень(реєстрація кримінального правопорушення у ЄРДР), зфіксованих у наведених вище процесуальних документах, орган досудового розслідування довів до відома ОСОБА_7 та інших об`єктивних спостерігачів про наявність у нього обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.3 ст.229 КК України. Виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК, необхідно взяти до уваги позицію ЄСПЛ (рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення». Разом з тим, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2018 року за № 0000018 слідчим слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області продовжується проведення досудового розслідування без повідомлення ОСОБА_9 про підозру. Порядок кримінального провадження на території України, відповідно до ст.1 КПК України, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
На підставі ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні від 6 вересня 2005 у справі «Салов проти України» сказано, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинне розумітися в сенсі конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа скоїла злочин» (пп.42, 46 рішення від 27.02.80 у справі «Девер проти Бельгії» та п.73 рішення від 15.07.82 у справі «Екле проти Німеччини»). У деяких випадках це може робитися «у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»). Гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення. Отже, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.
Згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 зазначеного Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного КПК України, зокрема ст.276-279 КПК України, не врегульоване. Згідно із ч.6 ст.9 КПК у випадках, коли положення зазначеного Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 вказаного Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 КПК України однією із засад кримінального провадження є верховенство права. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).
Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Системний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що підозрюваному притаманні такі ж ознаки і риси, що і й обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення або офіційно повідомленно про намір здійснення стосовно неї кримінального переслідування, повинна мати процесуальні права підозрюваного, тобто набуває статусу підозрюваного. Враховуючи вище наведене, вважаємо, що ОСОБА_6 , не будучи офіційно підозрюваним, набув процесуальних прав підозрюваних та статусу підозрюваних 7 грудня 2018 року, коли в його магазині проведено обшук.
У відповідності до п. 2. ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути завершено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Таким чином строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реестру досудових розслідувань ЗО травня 2018 року за №0000018 завершився 7 лютого 2019 року.
Згідно із ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Частина 2 ст. 113 КПК України встановлено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
В межах даного кримінального провадження закінчились строки досудового розслідування, а процесуальне рішення в порядку ст. 283 КПК України не прийнято в межах розумних та граничних строків, що свідчить про безпідставне та невмотивоване затягування строків і порушення прав та свобод ОСОБА_7 .
Слідчий ОСОБА_4 письмових обґрунтованих заперечень на скаргу не подав. Він заперечив скаргу, як безпідставну.

Прокурор також письмових обґрунтованих заперечень не подав.

Стосовно ОСОБА_8 30.05.2018 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.212 КК України та ч.3 ст.229 КК України. Досудове розслідування проводиться слідчим ОСОБА_4 .
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених ст.7 КПК України, є розумність строків.

Відповідно до ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

На підставі ч.2 ст.6 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, уповноважений доручати слідчому проведення у встановлений прокурором строк слідчих(розшукових) дій, негласних слідчих(розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі(розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; повідомляти особі про підозру.

Відповідно до ст.55 Конституції України права людини захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Із листа прокуратури Тернопільської області №04/5-171-19 від 01.03.2019 року на ім`я ОСОБА_8 вбачається, що його звернення щодо недотримання розумних строків досудового розслідування розглянуто. В листі зазначено, що досудове розслідування триває з травня 2018 року, повідомлення про підозру у кримінальному провадженні особам не вручались, запобіжні заходи не застосовувалися. Прокурор не встановив порушень ст.219 КПК України.

Відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Кримінальна відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) за ч.1 ст.212 КК України наступає у випадку несплати сум податків, зборів і інших обов`язкових платежів, які в тисячу і більше разів перевищують встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що у 2018 році орієнтовно складало більше 881 тис. грн.
Згідно із внесеними в ЄРДР відомостями про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 умисно ухилився від сплати податків за період з 2016-2018 р. шляхом приховання об`єкту оподаткування. Внаслідок цього до бюджету держави не сплачено податків, зборів та інших обов`язкових платежів в сумі понад 1 млн. грн.

На підставі наказу ГУ ДФС у Тернопільській області №704 від 3 квітня 2019 року в період з 4 квітня 2019 року по 10 квітня 2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_8 , про що складено акт №482/19-00-13-02/ від 16.04.2019 року. За результатами цієї перевірки донараховано 705058 грн. податку на додану вартість, разом з фінансовими санкціями. З цього часу орган досудового розслідування інших слідчих(розшукових), процесуальних дій не вчиняв, доказів про проведення досудового розслідування слідчому судді не надав. Отже, наявність цього акта є достатнім для надання правової оцінки зібраним доказам у сукупності і прийняття процесуального рішення.

Враховуючи наведене, сума несплачених платежів до бюджету ОСОБА_5 та ще двома фізичними особами-підприємцями без індивідуалізації несплачених бюджетних платежів не відповідає необхідному розміру.
Враховуючи зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону, невстановлення конкретних ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, з травня 2018 року до цього часу, може свідчити про їх відсутність.
Стаття 229 КК України передбачає відповідальність за незаконне використанню знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазн походження товару, або інше умисне порушення права на ці об`єкти. Кваліфікованим видом злочину (частина третя вказаної статті кримінального закону) є його вчинення службовою особою з використанням службового становища або організованою групою, або якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі. Однак, ОСОБА_6 не є службовою особою.
Відповідно до ч.3 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності. Вказані вимоги закону не були обґрунтовані обставинами, встановленими на час реєстрації злочину в ЄРДР (30 травня 2018 року), не встановлені вони станом і на сьогоднішній день. Так само не встановлений з часу реєстрації злочину, передбаченого ч.3ст.229 КК України і розмір матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Адвокат ОСОБА_3 долучив до клопотання: копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що кримінальне провадження №0000018 зареєстроване в травні 2018 року стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 ; копію ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року про надання дозволу у зазначеному вище кримінальному провадженні на проведення обшуку у приміщенні магазину по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 здійснював підприємницьку діяльність; копію протоколу обшуку від 7 грудня 2018 року, проведеного на підставі вказаної ухвали слідчого судді; копію протоколу від 17 грудня 2018 року про виконання ухвали про арешт майна(мобільних телефонів та іншого), вилученого під час вказаного обшуку; копію ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 ; копію протоколу обшуку від 14 грудня 2018 року, проведеного на підставі вказаного судового рішення; копію ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду про скасування арешту майна(мобільних телефонів та іншого), вилученого під час проведення обшуку від 7 грудня 2018 року.
З наданих слідчому судді доказів вбачається, що з часу вчинення слідчих дій сплинуло декілька місяців. Станом на даний час досудове розслідування не здійснюється, оскільки слідчий та прокурор не надали слідчому судді належних і допустимих доказів того, що строк досудового розслідування продовжено і проводяться слідчі чи розшукові дії. ФОП ОСОБА_6 не є підозрюваним. Тому, враховуючи завдання та засади кримінального провадження, передбачені статтями 2, 7 КПК України, вимоги ст.21 КПК України, сталу практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приходить до висновку, що досудове розслідування проводиться без вчинення всіх необхідних слідчих(розшукових) дій для збирання доказів, а строк досудового розслідування не відповідає критеріям розумного строку, визначеного ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_10 від 13 лютого 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_8 і скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.12.2018 року.

Провадження досудового розслідування у нескладному кримінальному провадженні протягом майже 1(одного) року, при цьому не дотримуючись розумних строків, не встановлення станом на сьогоднішній день всіх необхідних обставин вчинення злочинів та конкретних ознак їх складу, а також, не надання слідчому судді доказів, які спростовують доводи адвоката ОСОБА_3 дозволяють вважати, що наведені в скарзі мотиви об`єктивно існують.
Оцінюючи матеріали, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність обставин, які б виправдовували невиправдано тривале здійснення досудового розслідування, оскільки воно не буде відповідати критеріям розумності строку, визначеного ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Одночасно, щодо визнання дій прокурора незаконними і скасування рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 , а також зобов`язання вчинити певну дію надати вказівку слідчому прийняти рішення про закриття кримінального провадження, в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, слідчий суддя вважає, що прокурор діяв в межах своїх повноважень, а надісланий ОСОБА_8 лист за формою і змістом не є процесуальним рішенням, тому не може бути скасований. Оскільки, слідчий за посадою незалежна процесуальна особа, тому до прийняття ним рішення з врахуванням обґрунтувань даної ухвали покладати на прокурора будь-які зобов`язання недоцільно.

Проаналізувавши наведене у сукупності слідчий суддя вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, з метою забезпечення виконання судового рішення, у визначеному законом порядку, необхідно зобов`язати орган досудового розслідування невідкладно повідомити слідчому судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 про виконання даної ухвали.

Керуючись статтями 8, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, статтями 7, 22, 221, 284, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Скаргу задовільнити частково.

Зобов`язати орган досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000018 стосовно ОСОБА_8 , вчинити певні дії, з метою забезпечення розумних строків слідства, шляхом надання правової оцінки зібраним доказам та прийняття процесуального рішення.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Про виконання ухвали повідомити слідчому судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 в розумний строк.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1