Справа № 761/4201/19
Провадження № 1-кс/761/3142/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 181 100 000 004 37 від 30.11.2018 за ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні за № 420 181 100 000 004 37 за ч. 2 ст. 364 КК України арешту на земельні ділянки з кадастровим номером :33:017:0001, площею 4,7290 га та :33:017:0002, площею 5,2710 га.
На обґрунтування клопотання зазначено, що досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні здійснюється за фактом незаконного заволодіння ПП «Фастторг-2009» дослідно-виробничим випробувальним комплексом, що знаходиться в урочищі «Сваром`я» села Лебедівка Вишгородського району Київської області.
Розслідуванням встановлено, що ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні», якому належить дослідно-виробничий випробувальний комплекс в урочищі «Сваром`я», визнано боржником та банкрутом.
У зв`язку з цим, з метою погашення заборгованостей ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавчі провадження, наслідком яких 23.04.2015 дослідно-виробничий випробувальний комплекс виставлено на електронні торги ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, всупереч чинному законодавству.
Згідно з протоколом електронних торгів № 75748 переможцем визнано ПП «Фастторг-2009», у зв`язку з поданням ним найвищої цінової пропозиції у розмірі 3 622 798,74 грн.
Внаслідок цього ПП «Фастторг-2009» набуло права власності на дослідно-виробничий випробувальний комплекс та на земельні ділянки 5,2710 га, (кадастровий номер :33:017:0002) та площею 4,7290 га (кадастровий номер :33:017:0001), що знаходяться на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.
На теперішній час ПП «Фастторг-2009» з метою узаконення та легалізації земельних ділянок, на яких розташований дослідно-виробничий випробувальний комплекс, отримало документи від Київської обласної державної адміністрації та Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, що сприяли незаконному відчуженню державного майна на користь ПП «Фастторг-2009».
На підставі викладеного прокурор просив накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :33:017:0001 та :33:017:0002, оскільки, на думку сторони обвинувачення, вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та потребує збереження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.
Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.
Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали, зокрема витяг з ЄРДР, рапорт оперуповноваженого відділу УЗЕ у Київській області, витяги з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельні ділянки, не дають підстав для встановлення об`єктивних даних, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.
Абзацом другим вказаної норми визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів.
Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.
З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та свідчить про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Прокурор, обґрунтовуючи клопотання, зазначив, що земельні ділянки підлягає арешту, оскільки, на його думку, були об`єктом протиправних дій. Зазначене, як вважає ініціатора клопотання, дає підстави вважати, що таке майно містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення за ст. 364 КК України.
Водночас, вирішуючи питання про можливість використання земельних ділянок як доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що наведений чинник заслуговує на негативну оцінку через те, що доказом у цьому кримінальному провадженні мають бути документи або речі, що свідчать про зловживання з боку посадових осіб відповідних органів влади своїм службовим становищем, тобто умисне вчинення ними на користь інших осіб з метою отримання неправомірної вигоді дій всупереч інтересам служби, що потягло тяжкі наслідки.
Таким чином, накладення арешту на зазначене майно з метою збереження його як речового доказу є не обґрунтованим.
Отже, стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 16, 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 420 181 100 000 004 37 за ч. 2 ст. 364 КК України арешту на земельні ділянки 5,2710 га, кадастровий номер :33:017:0002, та площею 4,7290 га, кадастровий номер :33:017:0001, що знаходяться на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київської апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1