Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/164/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000171за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, який має середню-технічну освіту, працює водієм автотранспортних засобів групи мобільного реагування відділу охорони та безпеки Одеської філії ТОВ «Венбест» м.Одеса, не одруженого, який не має утриманців, проживає в АДРЕСА_1 , не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнано винним і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю у 3 роки. Згідно ч.1 ст.76 КК України покладено відповідні обов`язки
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 захисник ОСОБА_11 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк на виправлення недоліків, з підстав, зокрема несплати судового збору. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та не звернув уваги на вимоги закону, які звільняють потерпілих за кримінальним провадженням за позовами, що пов`язані зі шкодою, завданою кримінальним правопорушенням. За новим позовом від 02.05.2018 року сторона потерпілих звернулась до суду про стягнення на користь ОСОБА_14 з страхової компанії «VUSO» матеріальної шкоди у розмірі 98772,77 грн. та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_10 витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, понесених ними на досудовому слідстві та суді. Проте, як зазначено лише в оскаржуваному вироку суду, суд повернув заявлений позов з попередніх підстав, з посиланням на ч.5 ст. 128 КПК та ст.175 ЦПК України, без мотивованого зазначення невідповідності позову його формі та змісту. Таким чином повернення без розгляду з надуманих підстав, суд позбавив сторону потерпілих по справі на відшкодування завданої злочином шкоди.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 просить вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок: визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі без застосування ст.ст. 69, 75 КК України; позбавити ОСОБА_12 права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2018 року скасувати в частині не вирішення питання щодо заявленого позову та ухвалити новий вирок: розглянути та задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 , стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 5208,03 (п`ять тисяч двісті вісім) грн. 03 коп. та моральну шкоду - 25 000 000(двадцять п`ять мільйонів) грн. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 витрати по наданню правової допомоги в кримінальному провадженні в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. Автомобіль реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути потерпілій ОСОБА_6 . Свої вимоги мотивує тим, що потерпіла ОСОБА_6 та представник потерпілої - захисник ОСОБА_7 не оспорюють правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України. Разом з тим, потерпіла не погоджується з покаранням, що призначено судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_12 , вважає його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і таким, що за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість. Потерпіла вважає, що при призначені покарання суд допустив неприпустиму м`якість, застосувавши до обвинуваченого ст. 75 КК України. Наполягає на призначені йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 6 років та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки обвинувачений перед нею не вибачався, не можна вважати визнання вини щирим каяттям, оскільки обвинувачений визнав свою вину через беззаперечні докази його вини. Також вказує, що судом першої інстанції взагалі не розглянуто та не вирішено заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 . Відповідачем добровільно не відшкодуванні завдані матеріальна та моральна шкода, витрати на правову допомогу. Вказує, що 24 квітня 2018 року позивачем та його представником надано уточнену позовну заяву, в якій вони обгрунтували безпідставність вимог суду першої інстанції щодо обв`язку сплатити судового збору в кримінальному провадженні. Отримавши зазначену уточнену позовну заяву, суд першої інстанції будь-який процесуальних рішень не прийняв: позовна заява і не повернута позивачу і не розглянута. Натомість, суд першої інстанції зазначив в мотивувальній частині вироку, що цивільний позов, заявлений до обвинуваченого ОСОБА_12 «про стягнення з відповідача моральної, матеріальної шкоди та витрат по наданню правової допомоги на підставі ч. 5 ст. 128 КПК, ст. 175 ЦПК України, ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України, повернутий позивачу». В резолютивній частині вироку питання цивільного позову взагалі не зазначене. Отже, суд першої інстанції позов потерпілої не розглянув та не вирішив, уточнену позовну заяву не розглянув взагалі та не прийняв будь - якого процесуального рішення у зв`язку із поданою позовною заявою при постановлені вироку.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2018 стосовно ОСОБА_12 в частині призначеного покарання скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки без застосування положень статей 75,76 КК України. В іншій частині вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2018 відносно ОСОБА_12 просить залишити без змін. Не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Також зазначає, що під час призначення покарання судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, який є тяжким та таким, що представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення. Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог законодавства про кримінальну відповідальність призначив обвинуваченому лише основне покарання, не застосувавши додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки при призначенні обвинуваченому судом першої інстанції покарання, не в повній мірі було враховано ступінь небезпечності вчиненого останнім злочину, який є тяжким, що спричинило загибель потерпілої, обвинуваченим було допущено грубе порушення ПДД, в результаті чого призначено покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Вироком суду ОСОБА_12 визнано винними за те, що він 12.10.2017 року о 19 год. 34 хв. ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 , рухався по крайній лівій смузі руху автодороги Київ-Одеса у напрямку від міста Умань Черкаської області у напрямку міста Одеса на ділянці 272 км.+978 метрів поблизу села Кошаро-Олександрівка Благовіщенського району Кіровоградської області. Під час руху ОСОБА_12 грубо порушив вимоги п.1.4., п.1.5, підпункти б), д) п.2.3, п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
-п.1.4: кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила;
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
- п.12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вказані порушення виразилось в тому, що під час руху в складних умовах, які обумовлювались темною порою доби та відсутністю освітлення проїзної частини, ОСОБА_12 проявив особисту неуважність і безпечність, не вибрав безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно керувати транспортним засобом та мати можливість постійно контролювати напрямок його руху. Під час руху мав об`єктивну можливість, при русі з допустимою швидкістю (не більше 110 км./год.) завчасно виявити перешкоду для руху, яка виразилась у появі на проїзній частині вантажного сідлового тягача «Scania R 144 L», реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі автопоїзду із напівпричепом «VANHOOL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який у пристосованому та позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою місці, здійснював розворот на проїзній частині та виїжджав зліва-направо стосовно напрямку руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_12 проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, в порушення вищевказаних вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, маючи можливість на далекій відстані (300…360 метрів) завчасно виявити вищезазначену перешкоду для свого руху, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, у результаті чого допустив зіткнення із правою задньою частиною напівпричепу «VANHOOL», реєстраційний номер НОМЕР_3 у складі автопоїзду із вантажним сідловим тягачем «Scania R 144 L», реєстраційний номер НОМЕР_2 . У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_16 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, грудини, відриву корені лівої легені, закритої тупої травми живота з розривом селезінки, крововиливу у жирову капсулу лівої нирки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав свою апеляційну скаргу, представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 , який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 , які повністю заперечили проти доводів всіх апеляційних скарг та просили їх залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Тобто, судом першої інстанції порушено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, яке має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, що істотно вплинули на прийняте судом рішення.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 3, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку підлягають зазначенню, зокрема, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, а резолютивній частині рішення про цивільний позов.

Більше того, якщо в кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов, то у такому випадку він є обов`язковим предметом судового розгляду.
Суд першої інстанції, залишаючи цивільний позов потерпілих без руху з підстав несплати судового збору, порушив вищенаведені вимоги закону.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Разом із тим, відповідно до п. 6 цієї ж частини статті передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної чи моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом. Тобто, суд касаційної інстанції вже зробив висновок про те, що цивільні позивачі у кримінальному провадженні звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Ця практика повністю узгоджується з рішенням об`єднаної палати від 23 січня 2019 року, винесеним у справі № 187/291/17, де зазначено, що главою 8 КПК України врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні, яке суд вирішує під час постановлення вироку. Згідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним процесуальні витрати. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а саме: витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів. Судовий збір до вказаних витрат не належить. За таких обставин об`єднана палата дійшла висновку, що стягнення судового збору із засудженого, який несе цивільну відповідальність, не допускається.
Отже, з урахуванням наведеної позиції, колегія суддів вважає, що стягнення з потерпілих - цивільних позивачів судового збору за подання цивільного позову, суперечить закріпленим у ст.ст. 7, 9 КПК України засадам законності, не відповідає приписам ст. 128 цього Кодексу та істотно порушує права потерпілого у кримінальному провадженні.
Більш того, фактично із ухваленого вироку неможливо зрозуміти, так яке ж рішення щодо цивільного позову прийняв суд першої інстанції: або повернув позовну заяву; або залишив позовну заяву без розгляду.
Отже, суд першої інстанції фактично не прийняв жодного належного та врегульованого Кримінальним процесуальним кодексом рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілих, що не дає можливості апеляційному суду прийняти своє рішення за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України визначає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд враховує положення ч.1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме принцип верховенства права.
Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.
Частинами 2, та 3 ст. 415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
За таких обставин, враховуючи необхідність скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати доводи представників потерпілих щодо цивільних позовів, адже такі доводи мають бути перевірені та враховані під час нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення, вмотивувавши його належним чином.
При цьому, якщо під час нового розгляду кримінального провадження буде доведено вину та кваліфікації дій обвинуваченого та не буде встановлено інших обставин, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, то призначене покарання ОСОБА_12 без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід вважати явно несправедливим через свою м`якість та таке покарання буде вказувати на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2018 року щодо ОСОБА_12 скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4