Справа № 206/3883/19
Провадження № 1-кс/206/909/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2019 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого про арешт майна, в якому слідчий просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду 12.07.2019, а саме: автомобіль марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, ключ до автомобіля марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Клопотання мотивовано тим, що 12.07.2019 до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що працівниками УПП в Дніпропетровській області було виявлено автомобіль марки BMW 735, д/н НОМЕР_1 , який має сліди вторинного нанесення лакофарбного покриття та при візуальному огляді помічено, що символи ідентифікатору нанесено з порушенням умовних вертикалей та горизонталей. 12.07.2019 автомобіль марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору було оглянуто та вилучено. Також, в ході огляду, було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , на підставі якого власником вказаного автомобіля є ОСОБА_4 . В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у проведенні трасологічної експертизи автомобіля для з`ясування наявності чи відсутності змін в вузлах агрегатів вищевказаного транспортного засобу, а також судової технічної експертизи за вилученим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи вищевикладене, та те що автомобіль марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, а також свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 можуть бути предметами скоєння кримінального правопорушення та встановлення повних обставин скоєння злочинів та осіб, які користувалися вказаним автомобілем та можуть бути причетними до скоєння вищевказаного злочину, з метою недопущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предметів злочинного посягання, необхідно накласти арешт на вищезазначене майно, яке також є речовими доказами в кримінальному провадженні.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні просив повернути йому автомобіль.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити в його задоволенні.
Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення слідчого, власника майна та представника власника майна, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна з огляду на таке.
Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Як вбачається зі змісту поданого клопотання, слідчий, звертаючись до суду подав клопотання не погоджене з прокурором, на цей недолік у судовому засіданні вказала представник власника майна ОСОБА_5 , проте він був усунутий слідчим у судовому засіданні, який пояснив суду, що випадково подав до суду не той екземпляр та надав клопотання погоджене прокурором ОСОБА_6 .
Відтак, слідчий суддя, враховуючи, що слідчим було усунуто недолік у вигляді подання не погодженого з прокурором клопотання, вважає можливимрозглядати дане клопотання по суті, а не вирішувати питання щодо повернення клопотання слідчому для усунення недоліків.
Частиною 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя звертає увагу на несвоєчасність дій органу досудового розслідування, так вищезазначені події мали місце 12.07.2019, відомості до ЄРДР було внесено 13.07.2019, а такі процесуальні рішення, як постанова про створення слідчо-оперативної групи в кримінальному провадженні, постанова про визнання речових доказів та їх передачу на зберігання, постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні були прийняті лише 15.07.2019.
В той же час, з клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що слідчим в обґрунтування необхідності арешту слідчим лише зазначено, що автомобіль марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, ключ до автомобіля марки BMW 735l, р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 можуть бути предметами скоєння кримінального правопорушення, арешт необхідний для встановлення повних обставин скоєння злочинів, забезпечення схоронності спірного майна, тощо.
Проте, такі доводи слідчого на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях слідчого, що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Окрім цього, слідчим не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків.
Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. У разі виявлення ознак кримінального правопорушення на морському чи річковому судні, що перебуває за межами України, досудове розслідування розпочинається негайно; відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань при першій можливості.
Проте, з поданого слідчим клопотання та долучених до нього матеріалів, слідчим суддею не вбачаються обставини, які б свідчили про необхідність невідкладного проведення огляду до внесення відомостей до ЄРДР, окрім цього, огляд було проведено 12.07.2019, а відомості до ЄРДР внесено лише 13.07.2019, що також є порушенням ч. 3 ст. 214 КПК України.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Крім того, слідчим суддею встановлено, що 12.07.2019 слідчим фактично було проведено обшук транспортного засобу, однак, він був представлений слідчим як огляд місця події. Між тим, проникнення в інше володіння особи відповідно до закону можливе тільки на підставі ухвали слідчого судді чи за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або у невідкладних випадках, зазначених у ч. 3 ст. 233 цього Кодексу.
Крім того, даних про те, що наступного дня після проведення огляду транспортного засобу, слідчий чи прокурор звернулись до суду з метою отримання дозволу слідчого судді на обшук вищевказаного транспортного засобу та про те, що відповідна ухвала слідчого судді була постановлена, документи, якими слідчий обґрунтовує своє клопотання не містять.
Аналогічного висновку дійшли судді Верховного Суду у своїх постановах від 22.05.2019 (№640/2449/16-к), від 07.06.2018 (справа №740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа №266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа №380/157/14-к).
Таким чином, не звернення слідчого до суду за наданням дозволу на обшук автомобіля наступного дня після проведення його огляду, який за тих обставин був невідкладним, унеможливлює доказову силу протоколу огляду (Ухвала Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2015, справа № 5-1735км15).
Щодо законності зупинки транспортного засобу то слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліції» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1: дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Однак, матеріали провадження не містять постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Поліцейський належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм ПДР України, а відтак зупинення транспортного засобу BMW 735l, д/н НОМЕР_1 було незаконним та відповідно підстав для перевірки номерів агрегатів транспортного засобу не було.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.
Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, жодна копія документу, яка долучена слідчим до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці документи належними доказами в розумінні норм КПК України.
Згідно з позицією ВСС України, викладеної в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи (витяг), яке обговорено та схвалено на нараді суддів судової палати у кримінальних справах 21.05.2014 та на засіданні пленуму ВССУ 17.10.2014 -недолучення оригіналів або належним чином засвідчених копій документів, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, також є підставою для відмови в його задоволенні.
Аналогічного висновку, щодо підстав для відмови в задоволенні клопотання, слід дійти і при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, оскільки жодна копія документів, доданих до клопотання, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, не засвідчена належним чином, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати їх належними доказами.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, та за таких обставин підстави для задоволення клопотанняслідчого не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -
Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, ключ до автомобіля марки BMW 735l, д/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , вилучені під час огляду 12.07.2019 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Повне судове рішення у формі ухвали складено та оголошено 18.07.2019 о 14 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1