11-кп/804/1239/19
264/3788/19

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі суддів: Свіягіної І.М.,

Куракової В.В.,

Топчій Т.В.,

при секретарі судового засідання Чепігі Н.В.

за участю прокурора Сластіна М.С.

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника Резниченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000570 від 17.05.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.08.2019 р. 24, яким

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, не судимого, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, кухаря взводу забезпечення медичної роти військової частини А0989,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді шести місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, будучи кухарем взводу забезпечення медичної роти військової частини А0989, всупереч вимогам ст.ст.17,65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасового ухилення від військової служби через небажання переносити труднощі військової служби та особисту недисциплінованість і несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду без поважних причин, за відсутності дозволів командирів та начальників 01.02.2019 року не повернувся з відрядження до військової частини, яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 вул. Комишова, 1, до виконання обов`язків згідно займаної посади не приступив та до повернення 14.03.2019 року до місця несення служби незаконно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із судовим рішенням в частині призначеного покарання, обвинуваченим ОСОБА_1 подана апеляційна скарга.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що апелянт, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на один рік.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є явно несправедливим через суворість.

Стверджує, що при призначенні покарання, суд не прийняв до уваги, що він повністю визнав себе винним, щиросердно розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину. Звертає увагу на те, що він звільнений з військової служби за службову невідповідальність, знаходиться на службі тільки за вироком суду, у зв`язку з чим відбувати покарання на гауптвахті не має права.

Наполягає на тому, що він може відбувати покарання за містом свого мешкання, можливо визначити покарання без його відбування з випробуванням.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 від прокурора військової прокуратури Маріупольського гарнізону Григор`єва С. надійшли заперечення, в яких прокурор відстоював законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Звертає увагу колегії суддів на те, що посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_1 на наказ командира військової частини А0989 №84 від 01.04.2019р., відповідно до якого останній вважається звільнений з військової служби, то це не відповідає дійсності.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_1 та захисник адвокат Резниченко В.А., який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у виді 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на один рік.

Прокурор Сластін М.С. заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_1 , відстоював законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника адвоката Резниченко В.А., прокурора Сластіна М.С., перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації дій за ч.4 ст.407 КК України ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

Що ж стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , то з огляду на матеріали кримінального провадження, обставини вчиненого злочину, виходячи з приписів ст.50,65 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими.

Добровільне припинення кримінального правопорушення та повернення до місця служби, відверті пояснення обвинуваченого щодо фактичних обставин кримінального провадження, суд розцінив як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та визнав обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій

Сукупність наведених обставин надало суду підстави до застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України та переходу до іншого більш м`якого аніж позбавлення волі покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті Збройних Сил України, колегія суддів вважає, що призначене покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 та необхідним для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими військовослужбовцями.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_1 , що він не є військовослужбовцем, оскільки відповідно до наказу командира військової частини А0989 від 9.03.2019р. він вважається звільненим з військової служби, у зв`язку з чим до нього не може бути призначено покарання у вигляді арешту з відбуванням на гауптвахті, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами провадження.

Так, згідно з контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу сержант ОСОБА_1 29.06.2018 року в добровільному порядку призваний на військову службу та в подальшому направлений для проходження військової служби за контрактом до військової частини А0989, яка дислокується за адресою: м. Маріуполь, вул. Комишова 1, контракт укладений строком на три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини А0989 від 19.03.2019р. за фактом неповернення з навчального центру «Десна» сержанта ОСОБА_1 було призначено службове розслідування.

Згідно з актом проведення службового розслідування та наказом командира військової частини А0989 від 01.04.2019 року № 84 про результати службового розслідування за систематичні порушення військової дисципліни, вчинені в умовах особливого періоду та порушення вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.2,4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яке виразилося в особистій недисциплінованості, на підставі ст. 71 та ст. 51 Дисциплінарного статуту ЗСУ на кухаря взводу забезпечення медичної роти військової частини А0989 сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».

Разом з тим, наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не виданий, тримісячний строк для виконання дисциплінарного стягнення закінчився 02.07.2019р., ОСОБА_1 продовжив проходити військову службу та проходить її до теперішнього часу, що підтверджується довідкою з військової часини А0989 №1396 від 26.09.2019р., відповідно до якої ОСОБА_1 на теперішній час являється військовослужбовцем військової служби за контрактом.

Таким чином, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, факт проходження військової служби до теперішнього часу не заперечував у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції і сам обвинувачений ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.60 КК України військовослужбовці засуджені до арешту відбувають покарання на гауптвахті.

Отже, твердження ОСОБА_1 , що на військовій службі він перебуває лише через вирок суду, у зв`язку з чим до нього не може бути призначено покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті, не відповідає дійсності.

Крім того, з апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_1 вбачається, що він просить призначити більш суворе покарання у виді трьох років позбавлення волі, ніж призначив суд першої інстанції у виді арешту строком на шість місяців.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_1 про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставними.

Обираючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно, як неспроможний якісно виконувати покладені на нього обов`язки, допускає випадки халатного ставлення до своїх обов`язків, статути ЗСУ знає погано та не користується ними в повсякденній діяльності, працездатність низька, не вміє критично оцінити свою діяльність, за характером спокійний, але мали місце випадки прирікань з офіцерами, схильний до вживання спиртних напоїв, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, повагою керівництва та співслужбовців не користується.

Таким чином, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без відбування покарання, є великі сумніви, що обвинувачений належним чином буде виконувати обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, підстав для застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає безпідставним посилання обвинуваченого на суворе покарання та можливість призначення більш м`якого покарання, чи застосування вимог ст.75 КК України, судом при призначені покарання були враховані всі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія судді не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.412 КПК України, які були б підставою для скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.408,409,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.08.2019 р. відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

На судове рішення може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ______________

І.М.Свіягіна В.В.Куракова Т.В.Топчій