Справа № 314/2874/17-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2019 року колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінально караного діяння, що передбачене ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, яке розглядається колегією суддів.

На стадії досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосування якого продовжено ухвалою колегії суддів від 20 червня 2019 року до 3 жовтня 2019 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до двох місяців, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілу в кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений і захисник в обгрунтування заперечень зазначають, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні, а кримінальним процесуальним законодавством на сторону обвинувачення покладено обов`язок не декларування тих чи інших ризиків перешкоджання здійсненню кримінального провадження, а їхнє доведення.

Всупереч означених вимог закону прокурором не доведено наявності жодного з заявлених ним ризиків, а умовиводи про те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин з вжиттям дієслова «вчинювати» в доконаному виді є таким, що прямо порушує гарантовану Основним Законом України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законодавством презумпцію невинуватості особи, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Твердження про відсутність у обвинуваченого соціальних зав`язків, на думку захисту, взагалі є хибним, так як обвинувачений має родину, яку створив з жінкою, з якою проживає однією сім`єю протягом багатьох років за однією і тією ж самою адресою; його долею опікуються батьки, що відвідують кожне судове засідання і готові надати сину своє житло для постійного місця проживання.

Заяви про можливість здійснення протиправної діяльності є голослівними, оскільки обвинувачений є особою, що не має судимостей.

Між тим застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема: домашнього арешту, який може бути і цілодобовим, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання обвинуваченого з тих мотивів, якими обґрунтоване клопотання про продовження застосування тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Процесуальні питання, пов`язані з застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, внормовані главою 18 КПК України.

Завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосуванні запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Не вбачаючи в наведених прокурором доводах ризику продовження протиправної діяльності, суд погоджується з наявністю таких ризиків, як ризик ухилення від суду і впливу на потерпілих і свідків в кримінальному провадженні.

Про ризик ухилення від суду свідчать дані про особу обвинуваченого, який не має усталених соціальних зв`язків, постійного місця проживання в м. Запоріжжі, де здійснюється кримінальне провадження.

На користь ризику впливу на потерпілу і свідків свідчить інформація потерпілої про те, що поведінка і схильність до з`ясування конфліктів шляхом застосування насильства обвинуваченого, який проживає в одному населеному пункті, що і вона і свідки, вселяє в неї страх, і побоювання, що він буде впливати на неї у зв`язку із здійсненням кримінального провадження щодо нього.

Про реальне існування зазначеного ризику свідчить і повідомлення в судовому засіданні 7 червня 2018 року прокурора, який, заявивши клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_8 , обґрунтував його тим, що під час допиту судом вказана особа під страхом впливу на неї обвинуваченого дала необ`єктивні показання в певній частині викладу фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією частини статті обвинувачення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років.

При вирішенні клопотання прокурора, суд враховує тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінально караного діяння, яке законом про кримінальну відповідальність віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також об`єкт злочинного посягання, яким є охоронювана Основним Законом України та міжнародними нормативними джерелами найвища соціальна цінність життя людини, і наслідки протиправних дій у вигляді смерті фізичної особи.

Колегія суддів враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою і вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання передбаченим законом ризикам перешкоджання здійснення судового розгляду.

Наведені судом міркування не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як про те клопочеться сторона захисту.

Керуючись ст. ст. 177, 331, 395 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на два місяці, тобто до 3 грудня 2019 року включно.

Початок дії цієї ухвали обчислювати з 4 жовтня 2019 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її проголошення. .

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3