Справа №463/9998/19
Провадження №1-кс/463/5485/19
У Х В А Л А

11 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в режимі відеоконференції, скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000180 від 28 жовтня 2019 року. Просить скасувати вказану постанову, зобов`язати орган досудового розслідування визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні (видати пам`ятку потерпілого).

Скаргу мотивує тим, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, здійснює досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 28 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 367 КК України. Оскаржуваною постановою слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні скаржника потерпілим. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою з підстав формального з`ясування слідчим природи правовідносин. Крім того, на його думку права потерпілого в нього виникли з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Постанову слідчого вважає не мотивованою.

В судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав з мотивів викладених в ній, додатково пояснив, що допустив описку в скарзі та просить скасувати постанову від 25 листопада 2019 року.

Слідчий ОСОБА_4 або інший представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові в судове засідання не з`явилися, а тому з врахуванням положення ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести судовий розгляд скарги у відсутності представника органу досудового розслідування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Постановою від 25 листопада 2019 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000180 від 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тобто встановлено, що слідчим розглянуто питання про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого та за результатами розгляду такого винесено оскаржувану постанову.

Під час судового розгляду скарги не здобуто жодного підтвердження про те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 367 КК України, станом на день розгляду скарги, ОСОБА_3 завдана матеріальна чи моральна шкода. Доказів протилежного скаржником не надано. Крім того, скарга не містить жодних змістовних обґрунтувань щодо необхідності визнання заявника потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Окрім того, скаржником не надано жодного доказу в підтвердження обставин надання органу досудового розслідування хоч якихось відомостей заподіяння йому будь-якої шкоди та не врахування таких слідчим при винесенні оскаржуваної постанови.
Саме тільки твердження заявника про заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням без його обґрунтування не є підставою для прийняття рішення про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.
Отже враховуючи наведене, постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 25 листопада 2019 року ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000180 від 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 25 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000180 від 28 жовтня 2019 року відмовити.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1