Справа № 643/8966/19
Провадження № 1-кс/643/3485/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2019 року Слідчий суддя Московського районного суду міста Харкова
ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна -
встановив :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий Московського ВП ГУ НП в Харківській області, порушує питання про накладення арешту на предмети вилучені в ході проведення затримання ОСОБА_5 , а саме паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , картки платника податків на ім`я ОСОБА_5 , штани та футболку «аdidas».
Обгрунтовуючи клопотання, слідчий вказує, що 02.06.2019 до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що ОСОБА_5 , 1990 р.н., перебуваючи біля будинку № 43В по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові, маючи намір на заподіяння смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи в якості знаряддя злочину предмет, схожий на пістолет, шляхом здійснення декількох пострілів, умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді множинних кульових поранень голови, грудної клітини, лівого стегна. У вчиненні вищевказаного злочину було викрито ОСОБА_5 , 1990 р.н., якого 03.06.2019 у порядку ст.208 КПК України було затримано.
Ознайомившись з поданим клопотанням, дослідивши документи, як надані слідчому судді на обґрунтування доводів клопотання, приходжу наступного висновку.
Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим не доведено, що вилучені в ході затримання ОСОБА_5 речі, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваному, мають відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження та відповідають критеріям визначеним в частині другій статті 167 КПК України

Крім того, клопотання не містить жодного доводу необхідності накладення арешту та мети на вилучене майно.

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно є необґрунтованим, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно може мати місце лише в тому випадку, коли воно відповідає вимогам
ч. 2 ст. 167 КПК України.
Слідчим недотримано вимоги статті 171 КПК України щодо зазначення в клопотанні про арешт майна підстави і мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, що зумовлює повернення клопотання для усунення недоліків.
постановив:
Клопотання слідчого Московського ВП ГУ НП в Харківській області
ОСОБА_3 погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4
ОСОБА_4 про арешт майн повернути для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту постановлення ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1