Ухвала

Іменем України
19 вересня 2019 року

м. Київ
Справа № 709/210/2011

Провадження № 51 8410 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у режимі
відеоконференції,

розглянув у судовому засіданні кримінальну справу щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: вироком Калуського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2003 року за ст. 296 ч. 4, ст. 121. ч. 1, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, звільненого 30 липня 2007 року умовно-достроково; вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2013 року за ст. 296 ч. 3 , ст. 308 ч. 1, ст. 309 ч. 2, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,
за ст. 187 ч. 4, ст. 121 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від

23 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2017 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 142 ч. 3 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ст. 101 ч. 3 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднано покарання за вироком Калуського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2003 року та вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2013 року і призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

У строк покарання зараховано відбутий строк покарання за вироком Калуського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2003 року 4 роки

1 місяць 9 днів.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 03 серпня 2011 року по 20 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 звільнено з-під варти у залі суду по відбуттю строку покарання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Так, 06 червня 2000 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, діючи з корисливих мотивів, вибили вхідні двері та проникли до вагончику, встановленого на земельних ділянках №№ 833, 834 у с. Лаб округу Малакці Словацької Республіки, у якому тимчасово проживав ОСОБА_11 , де з метою заволодіння чужим майном напали на останнього, застосували насильство у вигляді завдання ударів палицями по голові, ногам та різним частинам тіла, уколів кухонним ножем та погрожували пістолетом, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, під час чого відібрали у ОСОБА_11 гроші в сумі 897 доларів США, 7 000 Словацьких крон та відеодекодер.
Крім того, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою під час зазначеного розбійного нападу умисно заподіяли ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді чисельних подряпин, синців, рвано-дроблених та колото-різаних ран на голові, верхніх та нижніх кінцівках, тулубу; осколкового перелому носа; переломів лівої ліктьової кістки, перелому 4-ої зап`ястної кістки та верхнього суглобу 4 пальця лівої руки; перелому 10 ребра справа; відкритої черепно-мозкової травми, від яких ОСОБА_11 помер. Причиною смерті ОСОБА_11 стала відкрита черепно-мозкова травма, переломи кісток основи та склепіння черепа, що привели до набряку та стискання речовини головного мозку.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_6 скасовано, а провадження у справі за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 142 ч. 3,

ст. 101 ч. 3 КК України 1960 року, закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 і направити справу на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що твердження апеляційного суду про незабезпечення стороні захисту права на допит свідків обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні не відповідають матеріалам кримінальної справи, оскільки сторона захисту не наполягала на безпосередньому допиті свідків у судовому засіданні та не заперечувала проти дослідження їх показань, які містяться в матеріалах кримінальної справи. Вважає, що апеляційний суд безпідставно поставив під сумнів матеріали органу досудового розслідування Словацької Республіки, врахував суперечливі показання свідка ОСОБА_9 від 23 вересня 2013 року та не врахував вирок Крайового суду

м. Братислави Словацької Республіки від 06 вересня 2001 року та вирок Верховного Суду Словацької Республіки 12 березня 2002 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , якими встановлено участь ОСОБА_6 у побитті ОСОБА_11 . Указує на те, що судом апеляційної інстанції не спростовано доказів, покладених судом першої інстанції в основу обвинувального вироку. Крім того, зазначає, що в резолютивній частині ухвали неправильно зазначено строк її оскарження, передбачений ст. 386 ч. 2 КПК України 1960 року.
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Захисник у судовому засіданні заперечував проти касаційної скарги, вважав її необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Ухвала апеляційного суду це рішення суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку. Згідно зі ст. 323 КПК України 1960 року вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою. В ухвалі суду апеляційної інстанції повинні бути проаналізовані і співставлені з наявними у справі і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляцій і на кожний з доводів дана вичерпна відповідь.

Відповідно до вимог ст. 377 ч. 3 КПК України 1960 року при скасуванні або зміні вироку (постанови) в ухвалі повинно бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку (постанови).

Апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 КПК України 1960 року, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу. Апеляційний суд повинен скасувати вирок або постанову і закрити справу

у разі недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину, якщо визнає, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються матеріалами справи, а можливості досудового і судового слідства вичерпані (ст. 213, ст. 376 КПК України 1960 року).
Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінально-процесуального закону є обґрунтованими.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції на обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 142 ч. 3, ст. 101 ч. 3 КК України 1960 року, послався на: показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , висновок експертизи трупа ОСОБА_11 від 17 жовтня 2000 року, протокол огляду місця події від 07 червня 2000 року, протокол впізнання від 30 червня 2000 року зі свідком ОСОБА_16 , вирок Крайового суду м. Братислави Словацької Республіки від 06 вересня 2001 року та вирок Верховного Суду Словацької Республіки від 12 березня 2002 року щодо

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , лист-відповідь Львівського державного коледжу декоративного і ужиткового мистецтва ім. І.Труша від 12 вересня 2011 року № 265.
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції безпосередньо не допитав ні потерпілу, ні свідків. Однак, суд неодноразово вживав заходів щодо допиту потерпілої та свідків шляхом надання відповідних судових доручень. Потерпіла ОСОБА_12 та свідки допитувались за місцем їх проживання. Згідно з протоколом судового засідання сторона захисту не наполягала на безпосередньому допиті зазначених осіб у судовому засіданні та не заперечувала проти оголошення показань потерпілої та свідків, дослідження письмових доказів, які містяться в матеріалах кримінальної справи.
Апеляційний суд дійшов до висновку, що в мотивувальній частині вироку не досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та не з`ясовані суперечності. При цьому зазначив, що: показання потерпілої

ОСОБА_12 не вказують на будь-яку причетність ОСОБА_6 до розбійного нападу та заподіяння ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть; показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є суперечливими; свідок ОСОБА_18 міг бути зацікавленою особою, а проведене з ним слідчими органами Словацької Республіки впізнання не відповідає вимогам ст. 175 КПК України 1960 року, оскільки перед проведенням зазначеної слідчої дії ОСОБА_18 не був допитаний з приводу особливостей зовнішніх характеристик ОСОБА_6 ; свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_19 не вказували на причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів; закордонний паспорт ОСОБА_6 втрачено; матеріали, які надійшли зі Словацької Республіки не місять прямого джерела доказування.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд в своїй ухвалі не зазначив належних мотивів, з яких відкинув зазначені докази, покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку, а його висновки не відповідають матеріалам кримінальної справи. Зокрема судом апеляційної інстанції не враховано, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 співучасники вчинення кримінального правопорушення зазначали, що у розбійному нападі та побитті ОСОБА_11 брали 4 особи, ОСОБА_9 указував, що одним із нападників був Степан «Малина», повідомляв, що з

ОСОБА_6 він познайомився в Словацькій Республіці. Свідки ОСОБА_18 ,

ОСОБА_15 та ОСОБА_19 очевидці вчинення злочину засвідчили, що у його вчиненні брала участь група осіб. Двох з нападників ОСОБА_18 запам`ятав та у подальшому впізнав в ході проведення впізнання особи від 30 червня 2000 року, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , при цьому проведення зазначеної слідчої дії органами досудового розслідування Словацької Республіки відповідало вимогам КПК України 1960 року. Не дано належної оцінки також висновку експертизи трупа ОСОБА_11 від 17 жовтня 2000 року та протоколу огляду місця події від 07 червня 2000 року. Крім того, вироком Крайового суду м. Братислави Словацької Республіки від 06 вересня 2001 року та вироком Верховного Суду Словацької Республіки від 12 березня 2002 року встановлено, що напад на ОСОБА_11 та його побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили за попередньою змовою з ОСОБА_20 . Лист-відповідь Львівського державного коледжу декоративного і ужиткового мистецтва ім. І.Труша від

12 вересня 2011 року № 265 в свою чергу містить інформацію про те, що

ОСОБА_6 у 2000 році на навчанні не перебував та сесії не складав.
Дійшовши до висновку, що не зібрано достатніх доказів у результаті поверхневого досудового і судового слідства, апеляційний суд не вжив заходів до виправлення цього шляхом проведення судового слідства та не мотивував, чому це не можливо зробити під час нового досудового і судового слідства.
Крім того, у порушення вимог ст. 383 ч. 2, ст. 386 ч. 2 КПК України 1960 року в резолютивній частині ухвали неправильно зазначено строк її касаційного оскарження, який складає три місяці, а не один місяць як зазначено апеляційним судом.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінально-процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 398 ч. 1 п. 1 КПК України 1960 року є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, а касаційна скарга прокурора задоволенню.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України 1960 року та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3