ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1154/19 Справа № 184/1797/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.06.2006 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 122 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 19.12.2009 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 рік 3 місяця до відбуття 5 років 9 місяців позбавлення волі;

- 13.09.2012 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.02.2013 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України вказаним покаранням поглинене покарання по вироку від 13.09.2012 до відбуття 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 13.10.2014 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 6 місяців 10 днів позбавлення волі до вироку від 21.02.2013 до відбуття 4 роки 10 днів позбавлення волі; 26.08.2016 звільнився умовно- достроково, не відбутий термін 11 місяців 18 днів;

- 21.07.2018 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено кримінальне провадження № 0002273 від 18.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Рішення судом не прийнято,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року було задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 вересня 2019 року.
Слідчий суддя, в обґрунтування свого рішення зазначив, що наявні підстави обґрунтовано підозрювати, що ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України.

Також у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на максимальний строк до восьми років, а тому невідворотність та тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного до вчинення дій щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

А також ризик, передбачений п. 5 ст. 177 КПК України, повністю доведений, оскільки як встановлено у судовому засіданні підозрюваний офіційно не працює, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів, крім того раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про те, що ведення злочинної діяльності є способом отримання підозрюваним засобів до існування, а тому з метою їх отримання підозрюваний може у подальшому знову вчиняти кримінальні правопорушення. Вказує, що на розгляді Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням останнього, за вчинення ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що свідчить про обґрунтованість ризику можливості підозрюваним вчинити інші кримінальні правопорушень.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити матеріали справи на дорослідування.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він заперечує свою причетність до справи, в якій його необґрунтовано підозрюють, справа слухається більше ніж рік і за цей час він не перешкоджав проведенню слідчих дій, на потерпілих не впливав, в нього є дохід на який він проживає та постійне місце проживання.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників провадження, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні є безпідставними.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується документами, долученими до клопотання.

З наведених обставин слідчий суддя зробив правильний висновок про наявність щодо ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з яким колегія суддів погоджується.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, слідчий суддя належним чином врахував те, що ризик передбачені п. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на максимальний строк до восьми років, а тому невідворотність та тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного до вчинення дій щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду є доведений.

Крім того, ризик, передбачений п. 5 ст. 177 КПК України, повністю доведений, оскільки як встановлено у судовому засіданні підозрюваний офіційно не працює, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів, крім того раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про те, що ведення злочинної діяльності є способом отримання підозрюваним засобів до існування, а тому з метою їх отримання підозрюваний може у подальшому знову вчиняти кримінальні правопорушення. Також слідчим суддею враховано, що на розгляді Нікопольського міжрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням останнього, за вчинення ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що свідчить про обґрунтованість ризику можливості підозрюваним вчинити інші кримінальні правопорушення.

Доводи викладені в апеляційній скарзі підозрюваного ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обґрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: