621/3261/18 1-кп/621/98/19
У Х В А Л А

02 грудня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані в одне кримінальні провадження №0001014, №0000074, №0000435 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Змієві Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, раніше судимий: вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя АРК за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; вироком Ленінського районного суду м. Севастополя АРК від 12.11.2012 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 8 років; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2017 за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018 за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, в силу статті 75 Кримінального кодексу України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується у двох епізодах таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, інше сховище, вчиненому повторно, а також в одному епізоді таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 0001014 від 07.11.2018 та № 0000074 від 26.01.2019, а також і під час судового провадження у вказаних кримінальних провадженнях до вирішення питання про їх об`єднання з кримінальним провадженням № 0000435 від 18.05.2019, у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000435 від 18.05.2019 ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2019 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківській слідчий ізолятор", з визначенням розміру застави.

В подальшому, під час судового провадження в об`єднаному кримінальному провадженні, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу повторно продовжено, на даний час строк тримання під вартою встановлено до 26 грудня 2019 року.

02.12.2019 під час судового засідання, після проведення судових дебатів, обвинувачений ОСОБА_4 просив надати йому не менше як два дні для підготовки до останнього слова. Зазначене клопотання підлягає задоволенню, що є необхідним для забезпечення права обвинуваченого на захист.

Водночас, задоволення клопотання обвинуваченого вимагає відкладення судового засідання на час, необхідний для виконання судом вимог щодо належного повідомлення потерпілих про час і місце судового розгляду, що неможливо здійснити за два дні, оскільки потерпілі на судове засідання не прибули.

У зв`язку цим судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване продовженням існування ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, а саме ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також, прокурор послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Ілійков проти Болгарії", де суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим в інкримінованих йому правопорушеннях, враховуючи, що він не працює, систематично вчиняє злочини, прокурор вважав, що неможливо застосувати у відношенні нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання представника обвинувачення мотивуючи відсутністю підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою. Просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 слідчим суддею було враховано ризики: вчинення нових кримінальних правопорушень; переховування від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_4 обвинувачується у сукупності тяжких однорідних злочинів, а також у злочині середньої тяжкості, проти власності, у період часу з листопада 2018 року по травень 2019 року, тобто в період іспитового строку, призначеного за останнім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018.

Відомості про минулі непогашені судимості, о у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні як всієї сукупності, так і будь-якого з інкримінованих йому злочинів, вказують на продовження існування ризиків: вчинення ним нових кримінальних правопорушень; переховування від суду.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу, а також і продовження його строку, не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосований запобіжний захід - тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На необхідність застосування саме такого запобіжного заходу вказує не лише тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , а сукупність обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до вимог статті 178 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин належить відмовити у клопотанні сторони захисту про пом`якшення запобіжного заходу та задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 183, пункту 2 частини 5 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, суд визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 115260 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176-178, 182, 183, 197, 199, 201, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та задовольнити клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою.

Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до 30 січня 2020 року.

Визначити розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 115260 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят) грн 00 коп., яка може бути внесена протягом строку тримання під вартою.

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із м. Змієва Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про своє фактичне місце проживання та засоби зв`язку; прибувати за викликом до суду.

У разі невиконання обов`язків ОСОБА_4 застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1