П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 212/6598/14-к

провадження № 51-1825 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Дніпровський апеляційний суд 29 січня 2019 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінив, на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 07 грудня 2013 року приблизно о 23.00, керуючи автомобілем «Пежо 107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Електричній у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, кримінальне провадження - закрити за відсутності в його діях складу злочину. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку наявним у матеріалах провадження доказам, зокрема, висновкам експертів, необґрунтовано відмовив у визнанні доказів недопустимими та не врахував неправомірну поведінку потерпілого, що призвело до ухвалення неправосудного рішення та його безпідставного засудження. Також вказує на порушення розгляду заявлених ним відводів, відсутність повноважень прокурора в суді апеляційної інстанції та невідповідність судових рішень вимогам статей 370, 374, 419 КПК України. При цьому зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив викладених ним в апеляційній скарзі доводів, безпідставно відмовив у задоволенні заявлених клопотань, не надав правової оцінки діям потерпілого й за наявності, на його думку, достатніх підстав не закрив кримінальне провадження.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_6 судові рішення.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та його безпідставного засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Проте зазначені доводи засудженого Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону.

Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, що призвело до спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_8 , експерта ОСОБА_9 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, перегляду відеозапису, слідчих експериментів, висновках експертів.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України та діям ОСОБА_6 дано правильну юридичну оцінку.

Доводи засудженого щодо врахування судом першої інстанції на підтвердження його винуватості висновку експерта № 58/27-131 від 22 травня 2014 року, який відсутній в матеріалах провадження, є безпідставними, оскільки невідповідність зазначених реквізитів висновку експерта № 58/27-139 від 26 травня 2014 року, наявного в матеріалах провадження, є технічною опискою, яка може бути виправлена в порядку ст. 379 КПК України.

Вказаний висновок № 58/27-139 від 26 травня 2014 року складений атестованим головним експертом сектору автотехнічної експертизи відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Дніпропетровській області, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертними спеціальностями, був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Підстави вважати зазначений висновок автотехнічної експертизи таким, що складений всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України, у Суду відсутні.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність обставини, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків, а також дані про його особу, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, тобто суд дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.

Крім того, доводи ОСОБА_6 щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК України, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів, і надав ґрунтовну оцінку доводам як сторони обвинувачення, так і обвинуваченого.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання учасників судового провадження допускається лише за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції проаналізував доводи сторін про необхідність повторного дослідження доказів та не знайшов для цього підстав, передбачених указаною нормою закону.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати (провадження № 13-43 кс 19), про те, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, й обґрунтовано змінив в частині призначеного покарання, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх достатньо вмотивованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Твердження засудженого про допущені порушення при розгляді заяв про відвід та неповноважність прокурора в суді апеляційної інстанції є необґрунтованими з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, заявлені засудженим відводи головуючому судді в суді першої інстанції, колегії суддів апеляційної інстанції, прокурору були розглянуті в судах першої та апеляційної інстанцій з дотриманнях вимог глави 6 Кримінального процесуального закону та доводам ОСОБА_6 у судових рішеннях надана вмотивована та ґрунтовна відповідь.

Статтею 36 КПК України передбачено, що у судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня.

Питання щодо повноважень прокурора перевірялось апеляційним судом, під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у судових засіданнях брав участь прокурор відділу підтримання державного обвинувачення Управління підтримання державного обвинувачення в Дніпровському апеляційному суді, тому відповідно мав повноваження на участь у судовому провадженні з перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, як прокурор вищого рівня.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував засуджений, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3