Справа № 569/259/19
УХВАЛА

10 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника ТзОВ «Бізком» ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ТзОВ «Бізком» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001612 від 15.12.2018, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗКОМ» через уповноваженого представника адвоката ОСОБА_3 звернулося до слідчого судді Рівненського міського суду із клопотанням про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2019, а саме на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України ТОВ «БІЗКОМ», шляхом блокування сум податку в системі електронного адміністрування ПДВ по вказаному підприємству, на яку останнє має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у кримінальному провадженні №0001361 від 05.03.2018 за ч. 2 ст. 366 КК України.
В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження № 0001361 від 05.03.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження 21.05.2019 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду було накладено арешт на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України ТОВ «БІЗКОМ» (), шляхом блокування сум податку в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) по вказаному підприємству, на яку останнє має право (буде мати право в разі надходження сум ПДВ) зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Судовий розгляд клопотання про накладення арешту на майно було проведено без участі власника майна.
Заявник, у поданому клопотанні вважає, що накладення арешту на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України ТОВ «БІЗКОМ» (), шляхом блокування сум податку в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) по вказаному підприємству, на яку останнє має право (буде мати право в разі надходження сум ПДВ) зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, позбавляє товариство права вільно користуватись його власністю та перешкоджає законній господарській діяльності товариства. Крім того, протягом тривалого часу розслідування кримінального провадження повідомлення про підозру нікому не вручено, а тому вважає, що висновки суду щодо накладення арешту на вказане майно є передчасними і ґрунтуються на припущеннях, а ухвала Рівненського міського суду від 21.05.2019 не враховує завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України. Вказує, що немає рішень судів, які б встановили удаваність, недійсність чи нікчемність правочинів між ТОВ «БІЗКОМ» та його контрагентами.
В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив задоволити вказане клопотання з підстав викладених у ньому.
Слідчий СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , та прокурор ОСОБА_5 просили суд відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту за безпідставністю.
Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001361 від 05.03.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2019 було накладено арешт на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України ТОВ «БІЗКОМ» (), шляхом блокування сум податку в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) по вказаному підприємству, на яку останнє має право (буде мати право в разі надходження сум ПДВ) зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, підозра по кримінальному провадженні №0001361 від 05.03.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, жодній особі не вручена.
У зв`язку з чим, суд вважає за доцільне скасувати арешт на майно, перелік якого зазначено у клопотанні, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21.05.2019 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а скасування арешту не зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування кримінального провадження.
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заслухавши учасників, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання представника ТзОВ «Бізком» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001612 від 15.12.2018 підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗКОМ» про скасування арешту майна задоволити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 21.05.2019 на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України ТОВ «БІЗКОМ» (), шляхом блокування сум податку в систему електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) по вказаному підприємству, на яку останнє має право (буде мати право в разі надходження сум ПДВ) зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1