ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Славянська Донецької області,громадянина України,з неповною середньою освітою,не одруженого,до затримання офіційно не працював, мешкав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ,раніше судимого

12.05.2015 р.Слав`янським міським судом Донецької області по ст.186 ч.1 КК України до 220 годин громадських робіт

16.07.2015 р. Слав`янським міським судом Донецької області по ст.185 ч.1,2 КК України до 5 місяців 21 дня арешту

16.02.2017 р.Жовтневим районним судом м.Запоріжжя по ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту

22.06.2017 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя по ч.1 ст.185 ,ст.70 КК України до 2 років 1 дня позбавлення волі;02.07.2018 р. звільнився з ДУ «Бахмутська УВП № 6» по відбуванню строку покарання

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

06.01.2019 р. о 15.26 год. ОСОБА_5 ,маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна,діючи повторно,з корисливих мотивів,знаходячись в магазині «Торговий центр» ТОВ «Сейл-К» по вул.Спартака Маковського 9 в м. Запоріжжі,підійшов зі спини до потерпілого ОСОБА_4 ,який знаходився біля банкомату «Приватбанк» у вищевказаному приміщенні,де останній замовив видачу готівкових грошових коштів у розмірі 200 гривень.
Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 ,дочекавшись виходу замовлених потерпілим ОСОБА_4 грошових коштів з купюроприймача банкомату «Приватбанк», шляхом ривку рукою, відкрито викрав грошові кошти у розмірі 200 гр.однією купюрою,які належать ОСОБА_4 ,чим заподіяв останньому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю.

Пояснив,що 06.01.2019 р.приблизно о 15.30 год.він зайшов у приміщення магазину «Торговий центр» ТОВ «Сейл-К» (далі «ТЦ»)по вул.Спартака Маковського 9 в м. Запоріжжі,де мав намір з банківської картки знайомого зняти готівкові кошти у банкоматі «Приватбанк»,проте,побачивши,що банкомат зайнятий чоловіком похилого віку,не захотів чекати та розвернувся йти на вихід.В цей момент до чоловіка похилого віку,який користувався банкоматом,зі спини підійшов незнайомець,вихопив гроші і побіг на вулицю,а потерпілий вхопив ОСОБА_5 руками за шию та почав репетувати «Де 200 гривень?».Обвинувачений відповів,що у нього грошей немає,звільнився від потерпілого та втік.Вважає,що його безпідставно звинувачують у вчинені злочину,оскільки він,хоча і був на місці події у зазначений в обвинувальному акті час,проте жодних протиправний дій відносно ОСОБА_4 не вчиняв.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину,виходячи з такого.

З матеріалів справи встановлено,що 09.01.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 0000107 за ч.2 ст.186 КК України за заявою ОСОБА_4 про те,що невстановлені особи,знаходячись за адресою м.Запоріжжя,вул.Спартака Маковського 9 в магазині «ТЦ» відкрито викрали грошові кошти у розмірі 200 гр.,які належать ОСОБА_4 ,чим спричинили матеріальний збиток на зазначену суму (а.с.89).

Під час отримання та реєстрації заяви 06.01.2019 р.зі службі «102» відповідальним працівником поліції було з`ясовано,що 06.01.2019 р.о 15.30 год. за адресою м.Запоріжжя,вул.Спартака Маковського потерпілий ОСОБА_4 в магазині «ТЦ» знімав у банкоматі кошти,під час чого на нього напали цигани,вдарили на забрали 200 гр. (а.с.90)

В заяві про злочин від 08.01.2019 р.потерпілий ОСОБА_4 просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомого,котрий 06.01.2019 р. за адресою м.Запоріжжя,вул.Спартака Маковського в магазині «ТЦ» відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого у розмірі 200 гр.,чим спричинив йому матеріальну шкоду(а.с.91).

В заяві про залучення до провадження як потерпілого від 09.01.2019 р.потерпілий ОСОБА_4 просив притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих чоловіків,які 06.01.2019 р. приблизно о 15.30 год.відкрито викрали грошові кошти у розмірі 200 гр.шляхом ривку(а.с.92).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав,що 06.01.2019 р.приблизно о 15.00 год.він зайшов до приміщення магазину «ТЦ» по вул.Спартака Маковського м.Запоріжжі,де розміщений банкомат «Приватбанк»,з метою зняти готівку.Банкомат був вільний,тому ОСОБА_4 одразу до нього підійшов,дістав з кишені банківську карту,вставив її у банкомат і після введення пін-коду замовив готівку 200 гр.Незнайомих осіб поряд із собою в цей момент не помітив та небезпеки для себе не відчував.В ту мить,коли грошова купюра 200 гр. з`явилась у купюро приймачі ,раніше незнайомий чоловік,що знаходився у ОСОБА_4 за спиною,рукою вихопив грошову купюру з банкомату,потерпілий повернувся до нього обличчям та схопив за комір,з вимогою віддати гроші,на що той відповів,що у нього нічого немає.В цей момент другий незнайомий чоловік,що стояв у потерпілого за спиною,вдарив його по нозі в область коліна,після чого потерпілий відчув сильний фізичний біль,впав на підлогу,чим скористались злодії та втекли з приміщення магазину,а охоронець торгівельного центру викликав «швидку» та поліцію. Під час досудового розслідування потерпілий за фотознімками впізнав особу,який скоїв відносно нього злочин,та вказав у судовому засіданні на обвинуваченого ОСОБА_5 ,пояснивши,що саме він 06.01.2019 р.в той момент,коли ОСОБА_4 очікував готівку у банкоматі,підійшов до ОСОБА_4 ззаду та рукою вихопив з банкомату грошові кошти потерпілого,після чого потерпілий схопив ОСОБА_5 за комір і намагався повернути гроші,а другий молодик циганської зовнішності,що діяв спільно з обвинуваченим та якого наразі не встановили,наніс потерпілому удар по нозі,від якого той впав.

Згідно протоколу від 30.01.2019 р.слідчим був проведений огляд виписки по картковому рахунку ОСОБА_4 за період з 06.01.2019 р.по 18.01.2019 р.та встановлено ,що 06.01.2019 р.о 15.29.48 відбулася транзакція по картковому рахунку НОМЕР_1 готівки через банкомат(введення суми вручну)200 гр.(а.с.113-114)

Постановою слідчого від 30.01.2019 р. виписка по картковому рахунку ОСОБА_4 визнана речовим доказом та долучена до матеріалів кримінального провадження(а.с.115)

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками(з додатком) від 09.01.2019 р.,потерпілий ОСОБА_4 вказав на фотознімок № 1 із зображенням обвинуваченого ОСОБА_5 та пояснив,що саме цей чоловік 06.01.2019 р.,знаходячись в магазині «ТЦ»,відкрито викрав його грошові кошти(а.с.93-95)

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав,що він працює охоронцем у магазині «Торговий центр» по вул.Спартака Маковського 9 м.Запоріжжі,06.01.2019 р.знаходився на роботі та був очевидцем подій,які встановлює суд.В цей день, ближче до вечора,до приміщення магазину зайшов чоловік похилого віку,яким є потерпілий ОСОБА_4 ,попрямував до банкомату,при цьому ОСОБА_7 звернув увагу на двох циган,один з яких пішов слідом за потерпілим,а другий залишався біля входу у магазин.Потерпілий почав знімати гроші, ОСОБА_7 відвернувся та на момент початку конфлікту стояв до місця подій спиною.Через кілька секунд почув шум боротьби та обернувшись,побачив,що потерпілий бореться з одним з циганів,яким є обвинувачений ОСОБА_5 ,до нього приєднався другий і наніс потерпілому удар по нозі,після чого потерпілий впав і не міг надали чинити супротиву. В певний момент свідок бачив на підлозі 200 гр.,які підняв,як він пригадує, ОСОБА_5 ,потерпілий кричав «Отдай!»,після нанесення удару потерпілому,цигани з магазину втекли через центральний вхід.На місці подій потерпілий пояснив свідку,що у нього вирвали гроші 200 гр.,ці події зафіксовано відеозйомкою,яка ведеться у приміщенні магазину.

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками(з додатком) від 09.01.2019 р.,свідок ОСОБА_7 вказав на фотознімок № 1 із зображенням обвинуваченого ОСОБА_5 та пояснив,що саме цей чоловік ромської національності 06.01.2019 р.,знаходячись в магазині «ТЦ»,приблизно о 15.30 год.відкрито викрав грошові кошти у чоловіка слов`янської зовнішності(а.с.99-101).

Як встановлено з протоколу огляду від 01.02.2019 р.,слідчим був проведений огляд диску із відеозаписом з камер спостереження магазину «ТЦ»,розташованого за адресою м.Запоріжжя,вул.Спартака Маковського,9(а.с.104-109),долучений постановою слідчого від 01.02.2019 р.речовим доказом до матеріалів кримінального провадження(а.с.110-111)

При дослідженні зазначеного доказу в судовому засіданні було встановлено,що він містить файли з відеозаписом з камер відеоспостереження за приміщенням біля входу до магазину,де розміщені індивідуальні скриньки для відвідувачів,частково приміщення біля банкомату, встановлено наявність наступних відеозаписів:

-15:25:05 до магазину заходить потерпілий ОСОБА_4 та прямує до банкомату,що зафіксовано на фотозображеннях 1,2 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.104-105)

-15:25:09 до магазину заходить обвинувачений ОСОБА_5 та о 15:26:24 підходить ззаду до потерпілого ОСОБА_4 ,який знаходиться біля банкомату,що зафіксовано на фотозображенні 3 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.104)

-15:26:37 обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 відходять від банкомату в бік індивідуальних скриньок для відвідувачів ,при цьому потерпілий тримає обвинуваченого лівою рукою за куртку,що зафіксовано на фотозображенні 4 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.105)

-15:26:50 до обвинуваченого та потерпілого прямують свідок ОСОБА_7 та інша особа ,що зафіксовано на фотозображенні 5 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.106)

-15:26:57-15:27:00 в ході сутички потерпілий падає на підлогу, що зафіксовано на фотозображенні 7 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.107),обвинувачений ОСОБА_5 втікає з місця події ,що зафіксовано на фотозображенні 6 у протоколі огляду від 01.02.2019 р.(а.с.107)

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.04.2019 р.(а.с.119-121),який проводився на підставі ухвали слідчого судді від 15.04.2019 р.(а.с.117-118),слідчим у АТ «Приватбанк» були вилучені фото та відеоматеріали на ДВД-диск з об`єкту,де 06.01.2019 р.в період часу з 15:25 до 15:35 відбувалося зняття готівки з картки ОСОБА_4 .

При дослідженні в судовому засіданні зазначених фото та відеоматеріалів встановлено,що вони містять належні до кримінального провадження фотозображення ,у порядку черговості за часом,на яких зафіксовано:

-потерпілого ОСОБА_4 обличчям до банкомату

-обвинуваченого ОСОБА_5 позаду зліва від потерпілого

-потерпілого ОСОБА_4 ,який руками тримає обвинуваченого ОСОБА_5 за одяг

-потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 під час їх сутички

-свідка ОСОБА_7 біля потерпілого ОСОБА_4 ,який присів на лавці.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні,які відповідно до ст.95 КПК України є доказом у кримінальному проваджені,отримані після роз`яснення обвинуваченому положень ст.18,42 КПК України та ст.63 Конституції України,суд оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією ним захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне

Обвинувачений ОСОБА_5 ,не заперечуючи самого факту перебування під час вчинення злочину відносно потерпілого на місці події та сутичку з потерпілим, посилався на те,що він не вчиняв відносно потерпілого протиправних дій,а ОСОБА_4 ,на думку обвинуваченого,помилково вважає,що саме ОСОБА_5 є особою,що відкрито викрав його грошові кошти.

Однак показання обвинуваченого спростовані сукупністю наведених вище інших доказів,належність,допустимість,достовірність та достатність яких сумнівів не викликає.

Посилання обвинуваченого на ту обставину,що,зі слів потерпілого та свідка ОСОБА_7 ,злочин вчиняли дві особи,на висновки суду не впливає,оскільки відносно ОСОБА_5 справа розглянута з дотриманням вимог ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

Захисник ОСОБА_6 вважає наявними підстави для критичної оцінки показань потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні з тих мотивів,що 30.05.2019 р.потерпілий ОСОБА_4 під час допиту в суді не впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 та заявив суду,що бачить того вперше,водночас,в судовому засіданні 04.06.2019 р.потерпілий показав,що 06.01.2019 р. відносно нього протиправні дії вчинив саме ОСОБА_5 ,якого 09.01.2019 р.він впізнав за фотознімками,що було оформлено протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Доводи захисту щодо недостовірності показань потерпілого судом перевірені та підстав для їх критичної оцінки не встановлено.

В судовому засіданні 04.06.2019 р. потерпілий впевнено вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 як на особу,що 06.01.2019 р.відкрито,шляхом ривка,викрав його грошові кошти однією купюрою 200 гр.в приміщенні торгівельного центру,в той момент,коли потерпілий замовив готівку у банкоматі,але не встиг дістати готівку з купюроприймача.При цьому потерпілий пояснив,що під час вчинення злочину ОСОБА_5 мав на обличчі невелику борідку,саме у такому вигляді він був зображений на фотознімку,пред`явленому,серед інших,потерпілому для впізнання особи слідчим,тому під час проведення впізнання 09.01.2019 р.через кілька днів після події потерпілий одразу його впізнав,про що і зазначено у відповідному протоколі,а у судовому засіданні 30.05.2019 р.він спостерігав обвинуваченого ОСОБА_5 без рослинності на обличчі,з моменту події злочину,який відбувався протягом кількох секунд,пройшов тривалий проміжок часу,з урахуванням цих обставин потерпілий помилково зазначив,що обвинуваченого раніше не бачив.

Потерпілий детально описав обставини злочину,якого зазнав,вказав його місце,час та тривалість.

Проміжок часу,протягом якого потерпілим здійснювалось зняття готівки у банкоматі,та сума грошових коштів 200 гр.,які є предметом злочину,підтверджені випискою з банківського карткового рахунку ОСОБА_4 .

Сам факт перебування обвинуваченого ОСОБА_5 на місці події у зазначений в обвинувальному акті та обставини вчинення злочину,як їх пояснив потерпілий,час зафіксований засобами фото та відео зйомки,а його причетність до вчинення протиправних дій відносно потерпілого також підтвердив свідок ОСОБА_7 .

З матеріалів фото та відео фіксації інших осіб поряд з потерпілим ОСОБА_4 в момент події злочину не зафіксовано.

Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що показання потерпілого підтверджені сукупністю інших доказів,які логічні,послідовні,взаємно доповнюють одне одного та не містять протиріч,співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому.
Репутація потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 ,який дав аналогічні по суті показання,не дискредитована,довіра до їх показань не підірвана,мотивів можливої нечесності,як приводу для обмовляння обвинуваченого,захистом не доведено.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати цих осіб,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань,однак жодних об`єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Захист не виклав іншої правдоподібної версії подій з наданням доказів на її користь,не представив задовільних та переконливих пояснень встановлених судом фактичних обставин.
Деяку емоційну особливість та певну непослідовність потерпілого ОСОБА_4 ,на що звернув увагу суду захисник,на думку суду,неможливо покладати в основу недовіри до його показань,а слід сприймати крізь призму психічного стану батька,який втратив сина-солдата Збройних Сил України ОСОБА_8 ,1992 р.н.,який загинув 04.07.2014 р. поблизу сел. Новоселівка Донецької області .
Захисник ОСОБА_6 також оспорювала допустимість як доказу фактичних даних з відеозапису камер спостереження магазину «ТЦ» по вул.Спартака Маковського 9 в м.Запоріжжі,що містяться на CD-R диску(а.с.111),процесуальним джерелом яких є протокол огляду предмету від 01.02.2019 р.(104-109),грунтуючи свою позицію на тому,що слідчим зазначений доказ отриманий з порушенням норм процесуального права,а саме без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, в порядку ст.ст.159, 162 КПК України.

Проте суд критично ставиться до таких заперечень з боку захисту,виходячи з наступного.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Відповідно до роз*яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно змісту протоколу від 01.02.2019 р.,інформація на оптичному носії,яку оглядав слідчий,була витребувана безпосередньо у особи,у володінні якої вона знаходилась(а.с.103),витребувана інформація цією особою слідчому була надана,вона не містить охоронюваної законом таємниці ,визначеної ст.162 КПК України.

За таких обставин ,у слідчого не було підстав звертатись до слідчого судді з відповідним клопотанням,оскільки завдання досудового розслідування в цій частині було виконано без застосування заходів забезпечення кримінального провадження,що усувало можливість ініціювати звернення слідчого з обгрунтованим клопотанням з дотриманням вимог ст.132 КПК України.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

В цьому питанні суд також керується практикою ЄСПЛ,викладеною у рішенні «Хан проти Сполученого Королівства»,в якому зазначено,що ,хоча один із доказів і містить ознаки процесуального порушення,протесам судовий розгляд був справедливим і інші докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого,а сам факт вчинення діяння саме обвинуваченим розумних сумніві не викликає,суд не зобов`язаний визнавати цей доказ недопустими.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України»,та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ,висловлене у постанові від 04.07.2018 р.у справі № 688/788/15-к провадження № 51-597км17.

Версія обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_5 злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин є не тільки більш вирогідною за версію захисту,а і єдино можливою з урахуванням досліджених доказів.

Враховуючи наведене,за результатами дослідження доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину ,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом».

У порядку ст.358 КПК України судом на вимогу сторони обвинувачення були дослідженні письмові документи,які є належними до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню в межах судового розгляду,тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.

З описаних міркувань суд не згадує на користь обвинувачення протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками(з додатком) від 09.01.2019 р.за участю свідка ОСОБА_7 особи,що не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні(а.с.96-98).

Дії обвинуваченого суд кваліфікує по ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна(грабіж)вчинений повторно.

Як встановлено ст.61 Конституції України,юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації,покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше був судимий за корисливі злочини,знову вчинив злочин протягом нетривалого проміжку після звільнення з місць позбавлення волі,не працював, завдана потерпілому майнова шкода не відшкодована.

Обставин,які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного,відсутність критичної оцінки своїх дій,суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статті 186 ч.2 КК України.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення.Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речовими доказами по даному провадженню,виходячи із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування,до справи долучені CD-R диск з відеозаписом камер відеоспостереження магазину «Торговий центр» та виписка з банківського рахунку ОСОБА_4 ,які відповідно до ст.100 КПК України необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого судом застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 27.10.2019 р.включно,який до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання з 10.04.2019 р.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, в у строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10 квітня 2019 року по день постановлення вироку 13 вересня 2019 року як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Речові докази:

- CD-R диск з відеозаписом камер відеоспостереження магазину «Торговий центр» та виписка з банківського рахунку ОСОБА_4 , залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1