ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
17.04.2019 близько 14 год. 00 хв. перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, розташованій у мікрорайоні «Низи» у м.Горішні Плавні у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_4 шляхом обману останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів і мети, шляхом обману, під приводом огляду, попрохав у ОСОБА_4 належний йому мобільний телефон марки «Bravis A550», IMEI НОМЕР_1 , на що останній передав йому зазначений вище мобільний телефон, будучи впевненим, що ОСОБА_5 його поверне.
Після того, ОСОБА_5 , заволодів належним ОСОБА_4 мобільним телефоном марки «Bravis A550», IMEI НОМЕР_1 та розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на суму 950,00 грн.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Під час досудового розслідування між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, згідно з якою обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Сторонами у справі узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Одночасно за умовами вказаної угоди про примирення, підозрюваний ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання вибачитись перед потерпілим.
Прокурор в судовому засіданні проти затвердження угоди не заперечував, пославшись на її відповідність вимогам кримінального процесуального Закону.
Суд, заслухавши пояснення обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого, проаналізувавши наявні матеріли, прийшов до наступних висновків.
Обвинувачений ОСОБА_5 заявив в суді, що розуміє характер пред`явленого обвинувачення, свою вину визнає повністю, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнає повністю, вказаний злочин вчинив так та при тих обставинах, як це зазначено в обвинувальному акті.
Як вбачається з наявних матеріалів та пояснень обвинуваченого в судовому засіданні, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, оскільки він заволодів майном потерпілого ОСОБА_4 шляхом обману (шахрайство).
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.
Згідно з ч.3, ч.5 ст. 469 КПК України дана угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. За нормами ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для затвердження угоди про примирення.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на затвердження угоди, посилаючись на її добровільність, та на призначення узгодженого покарання.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти затвердження угоди про примирення не заперечував та пояснив, що наслідки затвердження цієї угоди йому зрозумілі, заподіяні йому збитки відшкодовані у повному обсязі.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про примирення, укладену 16 травня 2019 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1