Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7415/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням в порядку ст..ст.537, 539 КК України,

за участі заявника ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

До Придніпровського районного суду м.Черкаси звернувся засуджений засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням в порядку ст..ст.537, 539 КК України.

Свою заяву мотивує тим, що він - вироком апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. «а» ст.93, ст.17, п.п. «а», «г» ст.93, ч.3 ст.142 КК України. На підставі ч.1 ст.42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 залишено без змін вирок апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 в частині, що стосується ОСОБА_4 . Тобто вказаний вирок суду набрав законної сили 16.09.2004.На даний час ОСОБА_4 перебуває у Черкаському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області. Призначене покарання не має строку і не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення, права на звільнення з місці, позбавлення волі після відбуття певного строку, а передбачена законодавством можливість помилування Президентом України засуджених до довічного позбавлення волі є формалізованою та останнім не здійснюється. Вважає зазначені дії, що становлять собою неможливість умовно-дострокового звільнення є по суті порушенням статті 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка вимагає наявності реальної можливості перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі. Натомість національне законодавство України не передбачає права на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо таких осіб. Кримінальний закон передбачає можливість звернутися до Президента України за помилуванням, однак, таке право існує лише формально, а па практиці його реалізувати неможливо. Враховуючи викладене вважає, що існуюча на даний час ситуація свідчить про порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань та протирічить практиці Європейського суду з прав людини. На підставі викладеного просить суд, враховуючи позицію рішення ЄСПЛ по справі «Петухов проти України-2», яке на його думку являється підставою для визнання порушення його прав і заміни судом покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким каранням.На підставі викладеного просить суд звільнити його достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки зникли обґрунтовані логічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань. Визначити термін можливою перегляду його покарання шляхом застосування до мене умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він мас відбуватись.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання та просив суд задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що національним законодавство України не передбачає права на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі..
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що вироком апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. «а» ст. 93, ст. 17 , п.п. «а», «г» ст.93, ч.3 ст.142 КК України. На підставі ч.1 ст.42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 залишено без змін вирок апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 в частині, що стосується ОСОБА_4 . Тобто вказаний вирок суду набрав законної сили 16.09.2004.На даний час ОСОБА_4 перебуває у Черкаському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області. Призначене покарання не має строку і не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення, права на звільнення з місці, позбавлення волі після відбуття певного строку, а передбачена законодавством можливість помилування Президентом України засуджених до довічного позбавлення волі є формалізованою та останнім не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст. 12 КК України ОСОБА_4 засуджений за особливо тяжкий злочин, до довічного позбавлення волі.

Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким за ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання на певний строк.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Таким чином, як слідує з даного рішення, вирішення питання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, відноситься лише до компетенції держави та полягає у встановленні нових законодавчих процедур, які на сьогодні не існують, тому і не можуть бути застосовані судом.

Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання засудженого.

На підставі ст.82 КК України, керуючись ст.ст.82, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням в порядку ст.ст.537, 539 КК України відмовити.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області на протязі 7 діб.

Ухвала набирає чинності після набрання законної сили. Ухвала може бути оскаржена до Черкаського обласного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1