Постанова
Іменем України
17 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 401/1688/17
провадження № 51-8184 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000738, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням , з іспитовим строком тривалістю 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 29416 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього на суму - 34416 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 33950 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього на суму - 38950 грн.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено.
Постановлено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Стягнуто із ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_7 29416 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, а всього - 32416 грн.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, 17 квітня 2017 року близько 12:48 год, керуючи автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в районі с. Олексіївка Світловодського району Кіровоградської області, та перевозячи пасажирів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , допустив порушення вимог п.2.3 (б), та п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху з подальшим виїздом за межі проїжджої частини, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем марки «Skoda Oktavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник ПАТ «Страхова Група «ТАС» просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині задоволення цивільного позову та стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування своїх доводів вказує, що рішення апеляційного суду суперечить нормам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже потерпілий не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому його позовні вимоги до компанії не підлягають задоволенню.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу захисника надійшло заперечення від потерпілого ОСОБА_7 , у якому він просить залишити ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_10 без зміни, а касаційну скаргу представника ПАТ «Страхова Група «ТАС» без задоволення.
Прокурор в суді касаційної інстанції заперечив проти задоволення вимог скарги ПАТ «Страхова Група «ТАС».
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій, а також вид і розмір призначеного покарання у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Касаційні твердження представника ПАТ «Страхова Група «ТАС» про те, що рішення апеляційного суду про стягнення із страхової компанії коштів на відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 суперечить ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже потерпілий не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, є неприйнятними з огляду на таке.
Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.
Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон «Про ОСЦПВВНТЗ») .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Потерпілий ОСОБА_7 пред`явив цивільний позов до ПАТ «Страхова Група «ТАС» як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_6 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Під час апеляційної процедури суд задовольнив цей позов та стягнув з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_7 29416 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, а всього - 32416 грн.
Тобто, між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час, між обвинуваченим та страховою компанією ПАТ «Страхова група «ТАС» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядку.
Положеннями статті 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.
Суд звертає увагу, що визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.
Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.
Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягненняіз страховика шкодизавданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.
Таким чином, висновок апеляційного суду про необхідність стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_7 шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки саме за потерпілим залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав (із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду), відповідає вимогам закону. Суд апеляційної інстанції належним чином обґрунтував прийняте рішення, навів мотиви, з яких дійшов такого переконання, ухвала в повій мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Матеріали провадження не містять даних про неправильне застосування кримінального закону, що було б безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене та керуючись статтями 434, 436, 438, 441,442 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу представника ПАТ «Страхова Група «ТАС» слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3