Провадження № 1-кс/344/7024/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 09 липня 2019 року про закриття кримінального провадження №0001648.

Заявником подано заяву про розгляд скарги без його участі, в якій він підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в ній.

Слідчим подано заяву про розгляд скарги без його участі, а також надано на адресу суду надала матеріали кримінального провадження №0001648.

Проаналізувавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження №0001648, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження №0001648, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 27.04.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 09 липня 2019 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження №0001648, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 27.04.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, представник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що в ході досудового розслідування не встановлено ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України, оскільки особа не підлягає кримінальній відповідальності за відмову давати показання під час провадження дізнання, судового слідства або в суді щодо себе, а також членів її сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Слідчий суддя, аналізуючи фабулу даного кримінального провадження, документи, які містяться в ньому, приходить до висновку про те, що слідчим надано належну правову оцінку обставинам кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР в даному кримінальному провадженні, та сформовано вірний висновок про відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України.

Так, ч.1 ст. 385 КК України встановлено відповідальність за відмову, зокрема, свідка від давання показань.

При цьому, ч.2 ст. 358 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа за відмову давати показання під час провадження досудового розслідування або в суді щодо себе, а також членів її сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Частиною 1 статті 63 Конституції України визначено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Статтею 224 КПК України врегульовано порядок допиту особи у кримінальному провадженні.

Зокрема, ч. 8 ст. 224 КПК України визначено, що особа має право не відповідати на запитання з приводу тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) або які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею, близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення, а також щодо службових осіб, які виконують негласні слідчі (розшукові) дії, та осіб, які конфіденційно співпрацюють із органами досудового розслідування.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 66 КПК України свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 65 цього Кодексу не підлягають розголошенню.

Крім того, статтею 18 КПК України закріплено принцип свободи від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї.

Відповідно до даного принципу жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя звертає увагу на те, що чинним законодавством України нормативно закріплено право особи (свідка) відмовитися щодо дачі показань стосовно себе особисто сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а, відтак, реалізація такого права на відмову щодо дачі показань не може вважатися кримінальним правопорушенням, і особа, яка відмовилася надавати такі показання, не може нести відповідальності за такі дії, оскільки норма прямої дії Основного Закону надає їй таке право.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Зважаючи на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість оскаржуваної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 63 Конституції України, ст.ст. 18, 66, 224, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.07.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1