Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
31 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0001211 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мирогоща Дубенського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

Також вирішено долю речових доказів у провадженні.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , 15 грудня 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в результаті тривалої протиправної поведінки зі сторони ОСОБА_8 щодо нього, як особи похилого віку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті іншої людини та бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні кухні будинку, взяв сокиру, яка знаходилась в лівому ближньому куті кімнати біля тумбочки, підійшов зі сторони спини до ОСОБА_8 , який в той час сидів за столом, та, тримаючи сокиру двома руками, наніс один удар сокирою в область потиличної частини голови ОСОБА_8 , від чого потерпілий впав на підлогу та отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми шиї рани рубленого характеру на задній поверхні шиї, раневий канал якої проходить у напрямку ззаду-наперед через м`які тканини задньої поверхні шиї з ушкодженням м`язів та судин на її рівні, ушкодження шийного відділу хребта (на рівні третього шийного хребця) з проникненням в спинномозковий канал з крововиливами в стовбур мозку та мозочок, що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та загальної крововтрати, в результаті чого ОСОБА_8 помер на місці події.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним у зв`язку із призначенням судом занадто суворого покарання, що недостатньо враховує його особу та обставин, що пом`якшують покарання за вчинене. Зазначає, що суд не взяв до уваги й те, що він повністю визнавав вину у вчиненому та просив застосувати щодо нього положення ст.69 КК України. Просить вирок суду змінити та призначити йому менш суворе покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у апеляційній скарзі обвинуваченого, думку прокурора який заперечив щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винність, кваліфікація та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка і в апеляційній скарзі не заперечується.

Згідно із ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті й особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином врахував обставини вчинення ним злочину та особу винного, який є пенсіонером, з вищою освітою, раніше не судимий й характеризується позитивно, врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання винного його з`явлення із зізнанням після вчиненого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, стан здоров`я, також суд врахував й те, що злочин, вчинений обвинуваченим, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів за вчинення якого передбачене покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Врахувавши усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину та наявність пом`якшуючих вину обставин, суд обрав ОСОБА_6 мінімальне покарання, встановлене санкцією частини першої статті 115 КК України.

Тому, в контексті наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного судом покарання та можливості застосування щодо нього положень ст.69 КК України колегія суддів розцінює критично.

У роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через такі реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Щодо покликань апелянта стосовно ненадання судом, на його думку, достатньої оцінки щирого його каяття, що слугувало б підставою для призначення покарання нижче за найнижчу межу встановлену санкцією інкримінованої йому ч.1 ст.115 КК України, то у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що наведені твердження є голослівними, оскільки таким у ході судового засідання давалася оцінка судом першої інстанції, їх належно враховано й при ухваленні вироку та призначенні покарання обвинуваченому за вчинене. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо не встановлення обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину (а не просто наявності кількох обставин що пом`якшують покарання), які слугують підставами для вмотивованого рішення про застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України. Крім того, як вірно зазначено місцевим судом ОСОБА_6 вчинивши особливо тяжкий злочин, нанісши ОСОБА_8 удар сокирою в життєво-важливий орган шию, залишив місце події та пішов у хлів спати, не надавши медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, та повідомив правоохоронні органи при вчинений злочин лише через три дні.

Таким чином, судом дано оцінку як особі обвинуваченого ОСОБА_6 так і тяжкості вчиненого ним злочину, взято до уваги наявність пом`якшуючих вину обставин, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, призначено покарання у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не знайшла підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче нижчої межі передбаченої санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами в порядку ст.409 КПК України, для зміни вироку, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3