йСправа № 304/1828/19 Провадження № 1-кп/304/268/2019
У Х В А Л А

21 листопада 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2019 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт від 18 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000255 від 04 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою від 19 листопада 2019 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на те, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину може незаконно впливати на свідків, експерта шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інші кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик його протиправної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також ОСОБА_5 зазначив, що підстави для застосування найбільш суворо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, оскільки єдиний свідок у даній справі вже допитаний під час досудового розслідування, є легендованою особою, яка невідома обвинуваченому, а відтак ризик впливу на нього з боку обвинуваченого відсутній. Крім цього, обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, має тісні соціальні зв`язки, сприяв встановленню об`єктивної істини у справі та давав правдиві покази під час досудового розслідування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, необхідні для розгляду клопотання прокурора, суд приходить до такого висновку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно зі статтею 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що 05 червня 2019 року матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255, а 24 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 були внесені матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Постановою прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 25 вересня 2019 року вказані кримінальні провадження було об`єднано в одне з присвоєнням реєстраційного номеру №0000255.

25 вересня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 23 листопада 2019 року (включно) із визначенням застави у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 134 470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011 р).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р, § 57).

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні таких, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що 25 вересня 2019 року ОСОБА_4 вже було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів, а 19 листопада 2019 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов на розгляд до суду, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім цього, при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує зазначені прокурором у клопотанні ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, оскільки йому візуально відома особа, якій він збував психотропну речовину, з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань під час допиту у судовому засіданні.

Також судом враховується те, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є молодим за віком, разом з тим, враховуючи спосіб його життя, зокрема, те, що він обвинувачується у вчиненні злочину у стані наркотичного сп`яніння, офіційно ніде не працює, у нього відсутні постійні заробітки, а відтак й існує високий ризик того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вчинити новий злочин або продовжити вчиняти злочини, у вчиненні яких обвинувачується.

Суд також звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, дає підстави суду для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 саме у виді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, та збуті наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчиненого, зокрема й повторно, та враховуючи його збагачення від вказаної злочинної діяльності, а також те, що інших джерел доходу не має, оскільки ніде не працює, та наявні ризики, існування яких доведено, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби судового розгляду та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задоволенню не підлягає.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. У пункті 2 частини 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, суд, з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину, у вчиненні якого він обвинувачується. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, суд враховує як характер кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується злочини, передбачені частинами 1, 2 статті 307 КК України, що відносяться до категорії тяжких злочинів, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу обвинуваченого, виходячи з вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає, що розмір застави, враховуючи його майновий та сімейний стан, відсутність постійного місця роботи, обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, а також сприяння органам досудового розслідування, вважає, що достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків буде передбачений цим Кодексом розмір у вигляді сімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134 470 гривень.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слід покласти відповідні обов`язки.

Керуючись ст. 5 п. 1 пп. «с» Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 29 Конституції України, статтями 177, 183, 186, 193, 194, 197, 331, 369 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 січня 2020 року (включно) із визначенням застави у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 134 470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) грн.

В разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає без дозволу прокурора чи суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання;

4) докласти зусиль до пошуку роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі внесення застави та невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава буде звернута в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 20 січня 2020 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1