490/73/15-к 02.07.2019
н/п 1-кп/490/388/2019
Справа № 490/73/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0005012, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодську Кіровоградської області, є громадянином України, неодружений, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Світловодську Кіровоградської області, є громадянином України, неодружений, останнє місце проживання: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, -

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5 його захисник ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6 захисник ОСОБА_9
в с т а н о в и в :
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , пославшись в обґрунтування на те що, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у тому, що у неповнолітньому віці вчинили особливо тяжкі злочини пов`язані з позбавленням життя людини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, у в зв`язку з чим існують ризики, передбачені пунктами 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинувачених від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та продовження вчинення ними нових злочинів.

Разом із цим, захисник ОСОБА_9 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, в обґрунтування якого послався на те, що тримання останнього під вартою з вересня 2014 року не ґрунтується на належних і достатніх підставах, ризики на які посилається прокурор сформульовані формально, не обґрунтовані та суду не доведені. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, просив у клопотанні прокура відмовити, клопотання про зміну запобіжного заходу задовольнити, ОСОБА_6 змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник проти клопотання прокурора не заперечували.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, у тому числі переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

З обвинувального акту вбачається, що дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 кваліфіковано за п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення з метою приховування іншого злочину, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад, з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням до житла та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений групою осіб за попередньою змовою, та за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення повторно за попередньою змовою групою осіб.

Санкція частини 2 статті 115 КК України за умисне тяжке тілесне ушкодження що спричинило смерть потерпілого, в якому, зокрема, обвинувачується за обвинувальним актом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передбачає покарання до осіб що вчинили злочин у неповнолітньому віці, у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що прокурором під час розгляду клопотання доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з якими обвинувачений ОСОБА_5 погоджується, та які станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися, та не можливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 08.09.2014 ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2014 до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Тобто останній в межах цього кримінального провадження утримується під вартою в Миколаївському слідчому ізоляторі вже 4 роки 9 місяців 26 днів.

В разі доведеності його вини у вчиненні вищенаведених злочинів при вирішенні питання про призначення покарання, суд зобов`язаний застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону на 26.11.2015р.), якими суд зараховує строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, суд враховує, що строк попереднього увязнення ОСОБА_6 до винесеного вироку у справі, може перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим статті 72 КК України, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений санкцією кримінального закону у якому обвинувачується.

Повертаючись до фактів справи, яка розглядається, суд зазначає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідний запобігти спроби переховуватися від органів досудового розслідування та слідства, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити вчиняти аналогічні злочини.

В подальшому, строк тримання під вартою ОСОБА_6 протягом 4 років 9 місяців продовжувався, при цьому прокурор обгрутовуючи доцільність його продовження зазначав, що досі, існує головний ризик втечі обвинуваченого.

У зв`язку з цим суд наголошує, що тримання під вартою відповідно до підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має задовольняти вимогу пропорційності (рішення від 18 березня 2008 року у справі "Ладент проти Польщі" (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, пункт 55).

Наразі, основними підставами, наведеними прокурором для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, були: обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину у неповнолітньому віці, переховування від органів досудового розслідування до фактичного їх викриття та затримання, ризик вчинення аналогічних злочинів у яких обвинувачується.

Суд наголошує, що обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину у неповнолітньому віці, не є в розумінні ст. 177 КПК України підставою у застосуванні запобіжного заходу. Переховування від органів досудового розслідування до фактичного їх викриття, є сумнівним фактором, оскільки існував у 2014 році у період викриття правоохоронними органами злочину, вчиненого обвинуваченими у неповнолітньому віці. Ризик вчинення аналогічних злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_6 є припущенням, оскільки останній вже тривалий час знаходиться під вартою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, родину.

Разом із цим, прокурор не пояснив, чому меньш тяжкий запобіжний захід ніж тримання під вартою не може запобігти вказаним ризикам, і чому тримання під вартою можна вважати адекватною реакцією на такі твердження.

У світлі вищевикладеного суд доходить висновку, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою не виправдовує мету застосування вийняткового запобіжного заходу, такого як тримання під вартою, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Разом із цим, суд наголошує, що розгляд цього кримінального провадження триває з травня 2016 року, до цього часу не завершено, з підстав незалежних від обвинувачених.

Крім цього, раніше, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.07.2018, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та п. п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 у виді 9 років позбавлення волі, на підставі ст. 98 КК України, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.09.2014 р. по 09.07.2018 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.03.2019 вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.07.2018 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора скасовано.

З огляду на наведені вище фактичні обставини та положення Кримінально Кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи можливе призначене ОСОБА_6 покарання, ступень ризиків переховування ОСОБА_6 від суду та незаконного його впливу на свідків та обвинуваченого ОСОБА_5 з метою уникнути кримінальної відповідальності за злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , станом на теперішній час істотно зменшилися і суд вважає, що вказаним ризикам здатний запобігти такий запобіжний захід як домашній арешт, з забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово з покладення обов`язків, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України.

За вказаних обставин суд знаходить підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 та зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на домашній арешт, що стало підставою у клопотанні прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відмовити.

На підставі викладеного, керуючись положеннями гл. 18, 27 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою задовольнити. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 23 серпня 2019 року.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою залишити без задоволення.

Задовольнити клопотання захиска ОСОБА_9 , застосований запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 строком до 26.08.2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_2 та звільнити.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвала в частині продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт до обвинуваченого ОСОБА_6 оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2