Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/767/19
Провадження № 1-кп/280/307/19
У Х В А Л А
Іменем України
11 грудня 2019 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000260 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Коростишівського районного суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
В судовому засіданні прокурором Коростишівської місцевої прокуратури заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати і на даний час: обвинувачений вчинив умисний злочин групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Отже, ступінь суспільної небезпечності злочину, що інкримінується обвинуваеному, а також особа останнього, який стійких соціальних зв`язків не має, оскільки непрацюючий, неодружений, утриманців не має, на думку прокурора, дають обґрунтовані підстави вважати, що в разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, існують ризики переховування останнього від суду, незаконного впливу з його сторони на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти заявленого прокурором клопотання, через канцелярію суду подала відповідне клопотання про зміну запобіжного заходу, зазначила, що обвинувачений не має на меті переховуватись від суду, знищити, сховати будь-які речі, що мають значення для розгляду справи, незаконно впливати на свідків чи потерпілого, має постійне місце проживання, тому просить застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, вивчивши матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до п.1 ст.6 вказаної Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Конституційним Суд України у рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 наголошується, що обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина. Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000) запобіжні заходи що суттєво обмежують право особи на свободу пересування Суд вважає такими, що є необхідними у демократичному суспільстві за умови, що їхньою метою було попередження злочинів. У своєму рішенні у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (п.36) Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою обґрунтовано обиралась згідно ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.05.2019. На думку суду будь-яких даних щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Судове слідство розпочато, усі учасники судового провадження згідно реєстру матеріалів досудового розслідування не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, судом оцінюється ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому та міра покарання, що може бути застосована до останнього у разі визнання його винним, зокрема, позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та імовірна можливість продовження останнім протиправної поведінки у подальшому, враховуючи безпосередньо особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, стійких соціальних зв`язків не має, оскільки не одружений, утриманців не має. Крім того, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 та обґрунтованої неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність передумов у застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 менш суворого виду запобіжного заходу, наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, тому зазначене виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, виходячи з положень ст.29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 194,331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити строк тримання під вартою.

На підставі викладеного, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Коростишівської місцевої прокуратури задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 лютого 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

В судовому засіданні оголосити перерву до 22.01.2020 о10:30, повторити виклик учасників кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1