Справа № 487/7000/19
Провадження № 1-кс/487/7656/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2019 року по пошті надійшла до суду скарга ОСОБА_3 , про зобов`язання уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 року про вчинення кримінального правопорушення правоохоронними та судовими органами України, та розпочати досудове розслідування.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутності, просив в задоволенні скарги відмовити.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного.

Установлено, що 29.08.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві із заявами про вчинення кримінальних правопорушень правоохоронними та судовими органами.

24.09.2019 року начальником першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 заявнику ОСОБА_3 було надіслано повідомлення, згідно якого останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР про вчинення правоохоронними та судовими органами України кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст.190, ч.1 ст.356, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 189. ч.1 ст. 384 КК України, у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для внесення до ЄРДР відомостей, зазначених у заявах ОСОБА_3 від 29.08.2019 року.

Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Тому фактичні дані, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, повинні містити відомості, які можуть свідчити про наявність складу злочину, передбаченого КК України, що і має бути визначальним критерієм для внесення такого факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.6 ст.48 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація N CM/Rec(2010)12 Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст.ст. 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст.6 "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку, зокрема, державних органів.

Як зазначено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення. Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада правосуддя, органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

У відповідності до ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництвадосудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим кодексом, а також ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадках неефективного досудового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві слід відмовити.
Керуючись статтями 303-307 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого, згідно частини 3 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6