Сарненський районний суд
_____________________________________________________________________________________ Справа № 572/440/19
Провадження № 1-кп/572/223/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2019 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Сарни, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0001249 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Сарненського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0001249 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
В ході судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного тримання під вартою. Своє клопотання обґрунтовує тим, що під час підготовчого судового засідання було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На даний час ризики передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і надалі продовжують існувати.
За наведених обставин застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить неможливість вчинення обвинуваченим інших правопорушень.
Прокурор судовому засіданні, клопотання підтримав повністю, надав відповідні пояснення.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, просять в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд, враховуючи, що ризики передбачені ст. 177 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу зменшились, проте не всі ризики відпали, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а також те, що він обвинувачуються в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, проживає в одному селі із свідками у кримінальному провадженні, тому може незаконно впливати на них, доцільно вирішувати питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченому та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, інших даних.
Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova).
Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема "Харченко проти України", "Єлоев проти України", "Фельдман проти України") неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
У разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Судом враховується вік та стан здоров`я ОСОБА_5 , що не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.
Будь-яких даних про відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 встановлений ухвалою від 19.09.2019 року закінчується 18.11.2019 року. Для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені в судовому засіданні суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. 183, 197, КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу виді тримання під вартою задоволити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання піл вартою на строк 60 діб, до 12 січня 2020 року включно.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає .

Суддя ОСОБА_1