Провадження1-кс/991/1141/19
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, скаргу директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 , в якій він просив зобов`язати директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою від 24.08.2019 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 256, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 375, ч.2 ст. 382, ч.4 ст.189, п.3 ст. 209, ч.3 ст. 355, ст. 368-2 КК України.
В обґрунтування скарги зазначив, що 24.08.2019 він звернувся із заявою про обставини, які вказують на вчинення кримінальних правопорушень суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 , в діях якої, на думку заявника, вбачаються ознаки складів злочинів, передбачених ст. 256, ч.3 ст. 364, ч.3 ст.365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 375, ч.2 ст.382, ч.4 ст.189, п.3 ст. 209, ч.3 ст. 355, ст. 368-2 КК України. Однак відомості за вказаною заявою, в порушення вимог ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, чим допущено бездіяльність Національного антикорупційного бюро України.
ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.
Представник Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився, надіслав до суду пояснення, в яких просив розглянути скаргу без участі представника НАБ України та в задоволенні скарги відмовити повністю.
Суд, вважає за можливе розгляд скарги проводити за відсутності представника НАБ України, оскільки його відсутність відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Заслухавши думку заявника, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що 03.05.2019 слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 було відмовлено у відкритті провадження за скаргою ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, прокурора, у відповідності до ч.4 ст. 304 КПК України. Крім того, 28.05.2019 слідчим суддею ОСОБА_5 відмовлено у відкритті провадження за скаргою директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 на постанову слідчого про об`єднання кримінальних проваджень, на підставі ч.4 ст. 304 КПК України. Також 05.06.2019 слідчим суддею ОСОБА_5 , за результатами розгляду скарги, було відмовлено в задоволенні скарги директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.
Згодом 24.08.2019 директор ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 звернувся до директора НАБ України із заявою, в якій просив порушити кримінальне провадження відносно судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 , за ст. 256, ч.3 ст.364, ч.3 ст.365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 375, ч.2 ст.382, ч.4 ст.189, п.3 ст. 209, ч.3 ст. 355, ст. 368-2 КК України, вважаючи вказані ухвали слідчого судді ОСОБА_5 від 03.05.2019, 28.05.2019 та 05.06.2019 - неправомірними.
Враховуючи, що відомості за вказаною заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою на дії та бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 р. № 69 слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. А також ч.1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони при досудовому розслідуванні.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналізуючи норми ст.ст. 214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.
На думку заявника в діях слідчого судді ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, оскільки нею ухвалені неправомірні рішення.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Таким чином, суддя виступає, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.
При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.
Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
Так при вирішенні скарги директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013 р., де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, а зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.
Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007 р., встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не погоджується з ухвалами слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 від 03.05.2019, 28.05.2019, 05.06.2019 та просить порушити кримінальне провадження відносно судді, не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно робить висновки про неправомірність ухвалених рішень за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, про які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі.
Не вдаючись до надання оцінки законності прийнятих суддею ОСОБА_5 ухвал, все ж слід зазначити, що вони прийняті за наслідками виряшення питань, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, не містять ознак свавільних чи незаконних дій судді.
Крім того з матеріалів справи не вбачається, що заявник скористався своїм правом на перегляд законності вказаних судових рішень в апеляційному порядку, натомість звернувся із заявою про вчинення слідчим суддею кримінальних правопорушень.
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Заявник у скарзі посилається на ч. 4 ст. 214 КПК України як на підставу для обов`язкового внесення до ЄРДР будь-яких відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, але у цій частині передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Натомість, заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, щоб надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочини за ст. 256, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.375, ч.2 ст. 382, ч.4 ст.189, п.3 ст. 209, ч.3 ст. 355, ст. 368-2 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятими судовими рішеннями, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 214, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги директора ТОВ «Прок Трейд» ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви від 24.08.2019 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1