Справа № 468/1209/18-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

15.10.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000302 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Краснодонського району Луганської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 28.11.2000 року Свердловським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 141 КК України (1960 року) до двох років позбавлення волі; 10.12.2003 року Краснодонським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 263 КК України до двох років позбавлення волі; 05.08.2009 року Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.3, 186 ч.2, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі; 20.06.2012 року Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.3, 70, 71 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна, 16.02.2017 року за ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області звільненого від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 5 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ст. 185, 186, 187 КК України, 01.07.2018 року близько 00.00 год. з корисливих мотивів з метою таємного викрадення чужого майна через незачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав велосипед чорного кольору, вартістю 826,67 грн., який належить ОСОБА_6 та стояв в дворі домоволодіння спертий на стіну будинку, після чого ОСОБА_3 з викраденим велосипедом залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши таким чином ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 826,67 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 не визнав, вказавши, що він перебував вдома та близько 22.00 год. почув, що гавкали собаки. Обвинувачений вийшов з двору та неподалік на землі побачив велосипед. Обвинувачений закотив вказаний велосипед до себе додому. Приблизно через тиждень до нього прийшов місцевий мешканець на прізвисько « ОСОБА_7 » та на його пропозицію і з дозволу ОСОБА_8 - забрав вказаний велосипед та продав його. Також приблизно через тиждень після цього до нього приходила потерпіла ОСОБА_9 , з якою вони раніше не були знайомі, та питала про велосипед. При проведенні з обвинуваченим слідчого експерименту обвинувачений на місці події не орієнтувався, бо ніколи не бував в дворі потерпілої, на нього чинили тиск працівники поліції, а до того побили його, у зв`язку з чим він лікувався в лікарні. При слідчому експерименті велосипед вже стояв біля стіни та обвинуваченому запропонували підійти до нього та взяти його, а в цей час його фотографували. Жодних замірів чи випробовувань при слідчому експерименті не здійснювали. Обвинувачений не зміг пояснити чому забрав велосипед собі, не передав його органам влади, а в подальшому за допомогою іншої особи продав його.

Пояснення обвинуваченого спростовуються, а його винуватість у скоєному підтверджується іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

З показань потерпілої ОСОБА_6 слідує, що вона приїхала додому на велосипеді ввечері близько 23.00 год. Велосипед залишила в дворі біля стіни будинку за дверима. Того вечора вона не проїжджала повз будинок ОСОБА_8 , оскільки він далеко від її двору. Вранці потерпіла виявила зникнення даного велосипеда та звернулась до поліції. Хвіртка, що вела до двору її домоволодіння, була вирвана та відчинена. Потерпіла, знаючи, що ОСОБА_8 раніше був судимий, пішла до нього та спитала про зниклий у неї велосипед, але він заперечував, що брав велосипед. Приблизно через десять днів після цього потерпіла побачила свій велосипед у ОСОБА_10 . Крутовський їй пояснив, що велосипед він придбав через ОСОБА_11 у ОСОБА_8 . Перед проведенням в її дворі слідчого експерименту ОСОБА_8 казав працівникам поліції, що він в даному дворі ніколи не був, але поліцейські наполягали на тому, щоб він показував обставини та ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту показував місця з підказками поліцейських. Велосипед, при цьому, стояв там, де він звичайно стоїть за відчиненими дверима біля стіни будинку, з вулиці його не було видно. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 при проведенні з ним слідчого експерименту не було.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що 11.07.2018 року він придбав велосипед за 400 грн. за пропозицією ОСОБА_11 , який сказав, що це велосипед ОСОБА_8 . ОСОБА_12 поїхав до ОСОБА_8 та спитав чи цей велосипед не крадений, той вказав, що велосипед його і що велосипед не крадений. Свідок віддав гроші за велосипед безпосередньо ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 вказала, що була залучена в якості понятої при проведенні слідчого експерименту зі ОСОБА_8 . Права їй не роз`ясняли. Сніцер при проведенні слідчого експерименту все показував сам, як заходив в двір, як брав велосипед, як виходив, але при цьому на місцевості він не орієнтувався. При цьому здійснювали фіксацію фотоапаратом. При проведенні даної слідчої дії були два поліцейських, один записував, інший фотографував. Сніцер не просив собі захисника, при проведенні слідчого експерименту жодних замірів чи випробовувань не проводили. Сніцер нічого при цьому не розповідав, а лише показував тільки те, що питали. Сніцер не показував місце, де був велосипед, бо він вже там стояв. За результатами слідчого експерименту ніхто жодних зауважень не виказував.

Свідок ОСОБА_14 вказала, що в якості понятої була учасницею слідчого експерименту зі ОСОБА_8 , прав їй не роз`ясняли. Сніцер добровільно показував, як викочував з двору велосипед. При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_9 показала, де стояв велосипед, а ОСОБА_8 підтвердив це. Сніцер сам нічого не поясняв, а лише показував на питання поліцейських. Будь-яких досліджень чи замірів при цьому не проводили. Свідок вказала, що взагалі рідко бачила ОСОБА_8 на їхній вулиці. Схожий на велосипед потерпілої їй пропонував купити ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_15 показала, що до неї додому прийшов ОСОБА_11 і запропонував купити велосипед за 400 грн. та сказав, що це велосипед ОСОБА_8 . Вона послала ОСОБА_16 , щоб той спитав у ОСОБА_8 чи не буде потім проблем з цим велосипедом та чи не крадений він. Гроші вона віддала сину ОСОБА_17 , а він передав їх ОСОБА_8 . Того ж дня до них приїхала поліція та потерпіла ОСОБА_9 за вказаним велосипедом.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що в кінці літа, коли він порався на городі, то бачив в бур`яні велосипед, свідок бачив його заднє колесо і широкий саморобний багажник. Свідок бачив як на подібному велосипеді з рамою та без крила в цей день до обіду їздив співмешканець потерпілої. При демонстрації в судовому засіданні фотографій велосипеда, що був викрадений у потерпілої (з протоколу огляду предмету від 11.07.2018 року) свідок однозначно вказав, що це не той велосипед, що він бачив в кущах, та не той велосипед, на якому їздив співмешканець потерпілої.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.07.2018 року потерпіла ОСОБА_6 звернулась з заявою про те, що 01.07.2018 року в період часу з 00.00 год. по 06.00 год. невідома особа викрала велосипед марки «Україна» з домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.07.2018 року та фототаблиці до нього, місцем вчинення злочину є територія домоволодіння по АДРЕСА_3 та зафіксовані вхід до двору, розташування будівель в дворі домоволодіння та місце, де з пояснень потерпілої перебував велосипед до його викрадення.

Відповідно до заяви ОСОБА_12 від 11.07.2018 року останній видав працівникам поліції велосипед марки «Україна», який він придбав у ОСОБА_3 11.07.2018 року за чотириста гривень.

Постановою слідчого від 11.07.2018 року слідчим в якості речового доказу визнаний велосипед чорного кольору.

Згідно з протоколом огляду предмета від 11.07.2018 року слідчим оглянутий велосипед чорного кольору.

Із заяви потерпілої ОСОБА_6 від 11.07.2018 року слідує, що останній повернутий на зберігання викрадений в неї раніше велосипед Україна.

Згідно із заявою ОСОБА_3 від 11.07.2019 року він добровільно видав працівникам поліції гроші в сумі 300 грн., які він отримав за продаж велосипеда Україна.

Відповідно до заяви ОСОБА_15 від 19.07.2018 року останній повернуті грошові кошти в сумі 300 грн., за які вона придбала велосипед Україна, що був викрадений у ОСОБА_6 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року та фототаблиці до нього слідує, що ОСОБА_3 разом з понятими при проведенні даної слідчої дії зафіксований на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_3 , на вході до двору, біля будинку та разом з велосипедом.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2018 року ОСОБА_12 серед запропонованих йому чотирьох фотографій впізнав на фотографії під №4 особу, яка 11.07.2018 року продала йому велосипед чорного кольору. Відповідно до довідки слідчого на фотознімку під №4 в протоколі впізнання зображений ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №209 від 31.07.2018 року вартість велосипеду, який був викрадений у ОСОБА_6 , станом на 02.07.2018 року становить 826,67 грн.

За повідомленням Баштанської ЦРЛ від 19.04.2019 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 21.08.2018 року по 31.08.2018 року з діагнозом алкогольна хвороба печінки, цироз, хронічна печінкова недостатність.

Комплекс описаних вище доказів доводить поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Суд не погоджується з позицією захисту щодо того, що оскільки жоден зі свідків не вказав на обвинуваченого ОСОБА_3 , як на особу, яка вчинила дану крадіжку, то обвинувачений має бути виправданий.

Винуватість ОСОБА_3 в даному випадку підтверджується комплексом досліджених судом доказів у їх взаємозв`язку та фактами, які випливають з даних доказів.

Так допитана в суді потерпіла ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, наполягла на тому, що велосипед в неї був викрадений вночі 01.07.2018 року, оскільки вона близько 23.00 год. залишила велосипед в дворі та вже наступного ранку виявила його викрадення, при цьому, виявила, що хвіртка в двір була відчиненою.

Тому суд вважає доведеним, що велосипед в потерпілої був викрадений вночі 01.07.2018 року та особа, яка вчинила його крадіжку, проникла до двору та залишила місце події саме через хвіртку, що вела до двору.

При цьому, факт того, що викрадений у потерпілої велосипед в результаті опинився саме у розпорядженні ОСОБА_3 підтверджує сам обвинувачений та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 і в подальшому ОСОБА_3 нічого не повідомив потерпілій, яка після крадіжки зверталась до нього, про те, що велосипед знаходиться в нього, а, перечекавши певний час - продав цей велосипед, фактично розпорядившись річчю, яка йому не належала.

Крім того, обставини щодо того, що потерпіла одразу звернулась до поліції та також зверталась до ОСОБА_8 з приводу зникнення її велосипеда, а Сніцер заперечив, що бачив цей велосипед, хоча такий велосипед був в цей час у нього, у комплексі з тим фактом, що лише через деякий час (близько десяти днів) вказаний велосипед ОСОБА_12 придбав хоч і через іншу особу ( ОСОБА_11 ), але саме у Сніцера і той підтвердив ОСОБА_12 , що це його велосипед, і в подальшому грошові кошти, виручені за велосипед, були видані саме Сніцером, - однозначно свідчать про причетність ОСОБА_3 до зникнення у потерпілої велосипеда, а саме до його викрадення.

При цьому, сама суперечлива та нелогічна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що він в супереч вимогам ст. 337 ЦК України одразу не повідомив про наявність в нього велосипеда ані органи влади, ані власне потерпілу, яка до нього приходила з приводу зникнення велосипеда, тим самим приховав велосипед, а в подальшому через короткий проміжок часу - продав велосипед потерпілої, а не, наприклад, відніс його до поліції чи сільської ради, більш того при розмові з потерпілою щодо зникнення її велосипеда обвинувачений нічого не повідомляв потерпілій про те, що велосипед був у обвинуваченого, умисне приховування ним обставин щодо того, що він знав місце знаходження велосипеду на час, коли спілкувався про це з потерпілою - свідчить про те, що повідомлені обвинуваченим обставини щодо того, що він не викрадав велосипед потерпілої, а знайшов його, не відповідають дійсності та є намаганням уникнути відповідальності за вчинення умисного злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Будь-яких логічних пояснень такій своїй поведінці обвинувачений не зміг навести в суді.

Одночасно комплекс описаних вище обставин вказує на вину ОСОБА_3 в таємному викраденні велосипеда ОСОБА_6 , при цьому, повідомлені потерпілою обставини щодо того, що її велосипед зник (фактично був викрадений) з двору її домоволодіння вказують на вчинення ОСОБА_3 крадіжки з території двору потерпілої ОСОБА_6 .

При цьому, викладені в обвинувальному акті обставини щодо того, що ОСОБА_3 побачив ОСОБА_6 , яка їхала на велосипеді того вечора та прослідкував за нею, є припущеннями, оскільки не підтверджені жодними доказами, а тому мають бути виключені з обвинувачення.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.07.2019 року по справі №761/31918/14-к вказав на відмінності викраденої та знайденої речі. Відповідно до вказаної постанови на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

У випадку, який є предметом судового розгляду, відсутні підстави для визнання того, що велосипед потерпілої був знахідкою для ОСОБА_3 , оскільки велосипед був залишений власником на території свого домоволодіння та вибув з її володіння протиправно (був викрадений з двору потерпілої), між втратою велосипеда потерпілою та потраплянням його у володіння обвинуваченого не пройшов значний проміжок часу, обвинувачений після звернення до нього потерпілої однозначно повинен був знати, що велосипед, що перебував в його володінні, був викрадений у потерпілої, проте обвинувачений все одно приховав його, а в подальшому через іншу особу розпорядився ним, що безумовно виключає те, що велосипед потрапив до обвинуваченого правомірно.

За такого, комплекс проаналізованих вище обставин, що підтверджується комплексом описаних вище доказів однозначно свідчать про вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Не спростовує таких висновків суду і посилання сторони захисту на показання свідка ОСОБА_18 , який бачив велосипед, що лежав в кущах, що, на думку захисту, підтверджує пояснення ОСОБА_3 про те, що він знайшов велосипед потерпілої.

Вказаний свідок при його допиті в суді та демонстрації йому фотографій з протоколу огляду предмету від 11.07.2018 року велосипеда, що був викрадений у потерпілої, однозначно вказав, що це не той велосипед, що він бачив в кущах, оскільки зафіксований на даних фотографіях велосипед має крила, а також інший багажник, ніж той, який свідок бачив покинутим в кущах.

Що стосується протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року, проведеного з підозрюваним ОСОБА_3 , з фототаблицею до нього, то відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Таким чином слідчий експеримент, головним чином, полягає у проведенні відповідних дослідів чи випробувань, у відтворенні дій, обставин, тобто сутність такої слідчої дії як слідчий експеримент полягає саме в експериментальних діях, дослідженнях з метою перевірки чи об`єктивно могли відбутись події у такий спосіб чи за таких обставин, як встановлено слідством та чи вдасться відтворити події так, як встановлено слідством.
Натомість при проведенні слідчого експерименту зі ОСОБА_3 вказана слідча дія полягала виключно у наданні підозрюваним слідчому показань на місці події. За такого проведена зі ОСОБА_3 слідча дія не була спрямована на перевірку отриманих слідством відомостей, шляхом відповідних досліджень та відтворень, а її дійсне спрямування закріплення в протоколі та шляхом фотофіксації отриманих під час досудового розслідування показань на той час підозрюваного ОСОБА_3 про вчинення ним злочину, що при цьому жодним чином не змінює суті такої слідчої дії саме як надання показань слідчому, а не слідчий експеримент в розумінні ст. 240 КПК України.
При цьому, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Вказана норма кореспондується з загальними засадами безпосередності дослідження показань, закріплених в ст.ст. 7, 23 КПК України (за якими суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно).
Не можна вважати, що суд, прочитавши зміст протоколу та оглянувши фототаблицю, - безпосередньо сприйняв та дослідив надані при такій слідчій дії показання ОСОБА_3 , оскільки при такому дослідженні, по-перше, не забезпечується право на допит особи перед незалежним та неупередженим судом з можливістю ставити питання саме під час надання таких показань, по-друге, таке дослідження не є безпосереднім, а є опосередкованим та ретроспективним.
У будь-якому разі, з врахуванням загальної засади безпосередності дослідження доказів, суд не може спростовувати показання обвинуваченого, які той надає в суді, посиланням на його показання, які надавались ним як підозрюваним на досудовому розслідуванні слідчому, навіть, якщо такі показання надавались при проведенні слідчого експерименту.
При цьому, поняті вказали, що при проведенні слідчого експерименту їм їх права не роз`яснювались взагалі.
За такого суд не має достатніх та законних підстав для визнання допустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року, в якому відображені показання обвинуваченого (на той час підозрюваного) ОСОБА_3 , який при розгляді справи в суді заперечив дані ним при проведенні даної слідчої дії показання, та відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд не може обґрунтовувати свої висновки та рішення на даному доказі.

У зв`язку, з цим суд визнає протокол слідчого експерименту від 01.08.2018 року в частині, що стосується власне показань підозрюваного недопустимим та при ухваленні даного вироку не ґрунтує на таких показаннях та протоколі жодних своїх висновків.

Що ж стосується пояснень обвинуваченого щодо того, що на нього чинили тиск при проведенні даного слідчого експерименту та до нього застосовувалось насильство, у зв`язку з чим він перебував на лікуванні, то вказані пояснення нічим не підтверджуються, а навпаки спростовуються повідомленням Баштанської ЦРЛ від 19.04.2019 року, за якою ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні значно пізніше часу проведення даного слідчого експерименту (з 21.08.2018 року по 31.08.2018 року) та взагалі не стосуються будь-яких тілесних ушкоджень, оскільки підозрюваному був поставлений діагноз алкогольна хвороба печінки, цироз, хронічна печінкова недостатність. Крім того, потерпіла та поняті, які брали участь в слідчому експерименті, заперечили будь-який неправомірний тиск на підозрюваного чи наявність в нього тілесних ушкоджень, такі ушкодження не вбачаються і на фотозображеннях доданих до протоколу слідчого експерименту. Більш того, як вказано вище, власне на протоколі слідчого експерименту суд свої висновки та рішення не обґрунтовує взагалі.

Незважаючи на це, комплексом інших належних та допустимих доказів у їх сукупності поза розумним сумнівом підтверджена наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу злочину та його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який неодноразово судимий, характеризується за місцем проживання посередньо, не працює, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії злочинів середньої тяжкості, вчинення злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, невелику вартість та цінність викраденого велосипеда.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки наявність такого стану у ОСОБА_3 не підтверджена жодним доказом, натомість стан сп`яніння є медичною категорією та має бути доведена належними доказами.

З врахуванням особи винного і вказаних вище обставин, за відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, з врахуванням того, що обвинувачений вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжних заходів, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, протягом судового розгляду належним чином виконував свої процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ велосипед необхідно залишити у власника ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання в виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 20.06.2012 року, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 два роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ велосипед - залишити у власника ОСОБА_6 .

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: