Справа № 168/481/18 Провадження №11-кп/802/395/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000141, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кримне Старовижівського району Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, з професійно-технічною освітою, раніше судимий:

- вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 27 липня 2017 року за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання з випробовуванням на строк 1 рік та 6 місяців,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 27 липня 2017 року, визначено остаточне до відбування покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат.

Ухвалою цього ж суду від 14 травня 2019 року виправлено допущені у мотивувальній частині вироку описки, шляхом доповнення даної частини вироку вказівкою про час вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину та змінено формулювання юридичної формули злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яким його засуджено.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він шляхом вільного доступу, проник на територію подвір`я, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому, підійшовши до вхідних дверей господарського приміщення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись відсутністю господаря, умисно, з корисливих мотивів та з метою наживи, шляхом відкидання металевої защіпки вхідних дверей, таємно проник в середину приміщення, де умисно, із корисливих мотивів, таємно викрав велосипед вітчизняного виробництва, марки "Україна", якого відвів та переховав на території будинку-пустки, що знаходиться в АДРЕСА_2 , тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Внаслідок вищевказаних неправомірних дій спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 1 333 грн. 33 коп.

В поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вид та розмір призначеного покарання, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при викладені юридичної формули кримінального правопорушення, визнаного доведеним судом. Вказує, що юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Так, ОСОБА_9 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Разом з тим, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, суд правильно визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті. Проте, при формулюванні та визнанні доведеним юридичної формули злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, помилково прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_9 крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. При цьому, у вироку не наведено відповідних мотивів, з яких суд вбачає проникнення до житла чи сховища. Також, при формулюванні фабули обвинувачення судом, всупереч зазначеним вимогам закону, не зазначено часу вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, а саме 04 травня 2018 року, у вечірню пору доби. У зв`язку із цим, просить вирок суду змінити. Вважати доведеним обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникнення до іншого приміщення та засудженим за вчинення вищевказаного злочину до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 27 липня 2017 року остаточно визначити ОСОБА_9 до відбування покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В доповненнях до поданої апеляційної скарги через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу цього ж суду від 14 травня 2019 року про виправлення описки, якою фактично вирішено питання визнання доведеним юридичної формули злочину, за яким засуджено ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу з доповненнями до неї, просила задовольнити, захисника, який відносно її задоволення заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Так, за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження, судом визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставинами викладеними в обвинувальному акті та призначено йому покарання, передбачене санкцією даної норми закону.

Разом з тим, при формулюванні фабули обвинувачення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_9 крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. При цьому, жодних мотивів доповнення обвинувачення ОСОБА_9 такими кваліфікуючими ознаками, як проникнення до житла чи сховища, які першому у провину не ставились, суд у вироку не навів. А при формулюванні фабули обвинувачення не зазначив часу вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину.

Вважаючи зазначені упущення опискою, 14 травня 2019 року суд першої інстанції виніс ухвалу про їх виправлення, копії примірників якої були надіслані за належністю учасникам кримінального провадження та отримані, зокрема і стороною захисту /а.к.п.122/.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тобто, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості перегляду судового рішення з власної ініціативи без його оскарження в апеляційному порядку.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції, як окреме судове рішення у даному кримінальному провадженні оскаржена не була, а упущення, про які вказує прокурор були усунуті, шляхом постановлення ухвали про їх виправлення, правові підстави для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: