Справа №359/4271/19
Провадження №1м/359/2/2019
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисполя Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого на території Російської Федерації за вироком Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року до покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 (семи) років позбавлення волі, -

в с т а н о в и в :
17.05.2019 року Міністерство юстиції України звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України в порядку ст. 610 КПК України.

До клопотання долучені засвідчені копії: судових рішень відносно ОСОБА_3 ; розпорядження про виконання вироку суду; заява засудженого про згоду на передачу в Україну; довідка про відбуту та невідбуту частину строку покарання; фінансова довідка бухгалтерії установи; зобов`язання засудженого про сплату процесуальних витрат; медичний висновок про стан здоров`я засудженого, характеристика на засудженого; копія паспорта громадянина України; текст статей Кримінального кодексу Російської Федерації; висновок експерта №Э/1922 від 28.11.2016 та інші документи.

Міністерство юстиції України повідомлено про час та місце розгляду належним чином, представник в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив проводити розгляд клопотання за відсутності представника Міністерства. Неявка представника заявника не перешкоджає розгляду клопотання згідно вимог ст. 610 КПК України.

Прокурор надав заяву, в якій просив суд проводити розгляд клопотання про приведення вироку суду у відповідність до чинного законодавства України в інтересах засудженого ОСОБА_3 у його відсутність. Одночасно просив зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його перебування в колонії та слідчому ізоляторі.

Ознайомившись з матеріалами клопотання та додатками до нього суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні органи влади держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч.4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч.1 ст.610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч.2 ст.610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_3 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого Бориспільським РВ Управління ДМС України в Київській області 26.06.2015 року, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .

Згідно клопотання та поданих документі Міністерство юстиції України погодило таку передачу по відношенню до ОСОБА_3 , засудженого в Російській Федерації.

При цьому ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою самостійно та письмово, що є обов`язковою умовою для порушення такого питання (а.с. 23).

Для подальшої передачі ОСОБА_3 для відбування покарання у відповідності до ст.ст. 609, 610 КПК України виникла необхідність у приведенні вироку суду Російської Федерації, ухваленого відносно нього, у відповідність із законодавством України.

Як встановлено судом, Міністерством юстиції України подано всі необхідні документи, визначені в ч.2 ст. 610 КПК України.

Клопотання, у відповідності до вимог ст. 609 КПК України, підлягає розгляду Бориспільським міськрайонним судом Київської області, зважаючи на останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Зважаючи на викладене, перешкод для розгляду клопотання в суді не встановлено.

Встановлено, що ОСОБА_3 за вироком суду Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, пункт «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинене групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з відбуванням в колонії суворого режиму. Строк покарання рахується з 07.06.2017 року. Зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 23.10.2016 року по 06.06.2017 року. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою. Вирішено питання по речових доказах. Стягнуто процесуальні витрати в розмірі 16.660 рублів на користь федерального бюджету.

Згідно апеляційної ухвали Ульяновського обласного суду від 02.08.2017 року вирок суду залишено без зміни.

Згідно розпорядження від 07.08.2017 року вирок вступив в законну силу 02.08.2017 року (а.с. 22).

Діяння ОСОБА_3 за вироком Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року кваліфікуються за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Зі змісту вироку Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 фактично вчинив зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Як вбачається з витягу Кримінального кодексу РФ, зокрема ст.228.1 передбачає відповідальність за незаконне виробництво, збут чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів.

Тобто, згідно з диспозицією статті 228.1 КК РФ не передбачена відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

В той же час, згідно з диспозицією ч.2 ст.307 КК України - кримінальна відповідальність настає зокрема: за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинене повторно, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», зокрема у пункті 3 визначено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.2 ст.307 КК України - як зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Санкція частини 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 307 КК України покарання у вигляді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року, а саме у виді 7 років.

Крім того, законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких обставин, враховуючи положення ст.11 Конвенції, при приведенні вироку Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_3 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Також, суд вважає, не визначати вид державної установи, в якій належить відбувати покарання засудженому ОСОБА_3 , оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.

Відповідно до вимог ч.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 180/746/16-к, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Відповідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру», в якій Суд не встановив порушення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону. Як убачається з практики Суду, цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття «покарання», яке вживається у п. 1 ст. 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).»

Відповідно до вимог ст.12 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікована Україною та Російською Федерацією) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з дати затримання 23.10.2016 року до набрання вироком Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року законної сили - 02.08.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, вироком Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року стягнуто з ОСОБА_3 процесуальні витрати у розмірі 16 660 рублів.

Відповідно до фінансової довідки бухгалтерії Виправної колонії №2 (ФКУ ВК-2 УФСІН Росії по Ульяновській області) засуджений ОСОБА_3 має виконавчий лист ФС 009297245 від 07.08.2017 року про стягнення з нього процесуальних витрат в розмірі 16 660 рублів, за яким утримання не проводилися.

Тому вирок Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року на підставі ч. 6 ст.610 КПК України підлягає приведенню у відповідність з законодавством України в частині процесуальних витрат.

Суму даних процесуальних витрат суд вважає необхідним визначити у національній валюті України відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 13.06.2019 року, який становить 10 російських рублів за 4,0923 гривень. Отже, з ОСОБА_3 в дохід Російської Федерації підлягають стягненню процесуальні витрати у розмірі 6 817,80 грн. (16 660 руб. х 0,40923 грн. = 6 817,80 грн.).

Необхідності вирішення інших питань, пов`язаних з приведенням вироку іноземної держави відносно ОСОБА_3 у відповідність до законодавства України, судом не встановлено.

Таким чином клопотання підлягає задоволенню з визначенням статей (частин статей) закону України про кримінальну відповідальність і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 52, 65, 72, 307 КК України, ст.ст. 276, 609, 610 КПК України, суд

у х в а л и в :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України, - задовольнити.

Привести вирок Железнодорожного районного суду м. Ульновська від 07.06.2017 року, ухваленого відносно громадянина України ОСОБА_3 , у відповідність із законодавством України.

Визначити статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду Російської Федерації наступним чином:

ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України (закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно, у великих розмірах), - покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі рахувати з 07.06.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 перебування в установах попереднього ув`язнення в період з 23.10.2016 року по 02.08.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В порядку виконання вироку Железнодорожного районного суду м. Ульяновська від 07.06.2017 року в частині стягнення процесуальних витрат, - стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), - 16 660 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят) рублів (за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 6 817 (шість тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 80 коп.) на користь Федеральної казеної установи «Виправна колонія №2» Управління Федеральної служби виконання покарань по Ульяновській області (сел. Северний, м. Новоульяновськ Російської Федерації, 433300, Отримувач: УФК по Ульновській області, особовий рахунок №0; банк отримувача: відділення Ульяновськ по м. Ульновськ, р/р №, БИК 047308001, ИНН , КПП 732101001).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку Міністерством юстиції України, ОСОБА_3 , його захисником та прокурором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи діб з моменту отримання копії ухвали суду до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали слідчого судді здійснено 18.06.2019 року.

Суддя: ОСОБА_1