ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3167/19 Справа № 202/2551/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000436 від 10.03.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпро, українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати з моменту затримання, після набранням вироком законної сили, зараховано в строк відбуття покарання період часу знаходження під вартою з 10 березня 2019 року до 11 березня 2019 року, включно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти витрачені за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 300 гривень.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , 09 березня 2019 року близько о 20 години 20 хвилин, перебував поблизу буд. № 28-а по вул. Березинській в м. Дніпрі, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , звернувши увагу на те, що у останнього в правій руці знаходиться мобільний телефон. В цей момент у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна (грабіж), що належить ОСОБА_8 , поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосування насильства, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 , того ж дня, а саме 09 березня 2019 року, перебуваючи за вищевказаною адресою та у зазначений час, діючи умисно, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого, тобто діючи відкрито, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості підійшов до потерпілого, та з метою подолання можливого опору з боку потерпілого, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, після чого своєю правою рукою вирвав з правої руки потерпілого мобільний телефон марки "Samsung 5250". Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , з місця скоєння злочину разом з чужим викраденим майном втік у невідомому напрямку, розпорядившись майном на власний розсуд.
Так, своїми умисними злочинними діями, обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 430 гривень

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання випробувальним терміном на 3 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що вважає вирок суду надто суворим, оскільки він визнав вину в повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину та відшкодуванні шкоди завданої злочином, однак суд, зазначив у вироку лише щире каяття.
Вказує, що за час проведення досудового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєне.
Звертає увагу суду на те, що він проживає однією сім`єю із своїм батьком, матір`ю і братом, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має стійкі соціальні зв`язки, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, які обтяжують покарання ані в ході досудового слідства, ні в ході в ході судового розгляду не встановлено.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим апеляційний суд виходить з фактичних даних, встановлених судом першої інстанції.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, в тому числі врахував особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відніс щире каяття. Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Обговорюючи висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При апеляційному перегляді справи, обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив свою винуватість у вчиненому злочині, з приводу чого щиро кається, жалкує про вчинене.
Стороною захисту надано суду розписку потерпілого ОСОБА_8 в якій останній зазначив, що на даний час він не має до ОСОБА_7 будь-яких претензій, оскільки суму спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди відшкодовано в повному обсязі та просить зняти всі обвинувачення з ОСОБА_7 .
Як видно з наявних матеріалів, ОСОБА_7 дійсно раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, щиро кається у вчиненому злочині та повністю відшкодував завдану злочином шкоду.
При цьому, колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без реального відбування призначеного покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає зміні, в частині призначення обвинуваченому покарання, а саме слід звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 7, 8, 404, 405, 407, 414, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання, змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4