В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2019 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,неодруженого,офіційно не працюючого,зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше судимого

21.11.2014 р.Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.286 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1,2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

18.05.2018 року приблизно о 13.30 год. ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Гортоп» напроти будинку 22 по пр.Моторобудівників в м.Запоріжжі,де переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,шляхом вільного доступу таємно викрав з автомобіля «Фіат Панда» р.н. НОМЕР_1 майно,що належить ОСОБА_6 ,а саме:відео реєстратор чорно-сірого кольору моделі FHD 1080P з пластиковим тримачем чорного кольору вартість якого згідно висновку експерта № 2098 від 28.05.2018 р.складає 351 гр.38 коп. та флеш-носій моделі Kingstone DT 101G2 в корпусі червоного кольору об`ємом пам`яті 8Gb вартість якого згідно висновку експерта № 2098 від 28.05.2018 р.складає 181 гр.96 коп.,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 533 гр.85 коп.

Після чого ОСОБА_4 ,продовжую реалізацію злочинного умислу,сховав викрадене майно у сумку знайомого,попрямував до ТЦ «Піраміда»,розташованого по пр.Моторобудівників 22 в м.Запоріжжі,де був зупинений працівниками поліції з викраденим майном.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ст.185 ч.1 КК України,а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

05.06.2019 року приблизно о 12.15 год. ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно,з корисливих мотивів, знаходячись по вул.Севастопільській 22 в м.Запоріжжі,переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,скориставшись тим,що потерпілий ОСОБА_7 не повністю зачинив вікно автомобіля «ВАЗ2106» р.н. НОМЕР_2 ,шляхом вільного доступу проник у зазначений автомобіль,звідки викрав майно,що належить потерпілому ОСОБА_7 ,а саме:шкіряну сумку-планшет коричневого кольору,яка не має для потерпілого матеріальної цінності,в якій знаходились спецзасіб для відстрілу гумових патронів несмертельної дії «Скат-ІРК» к.9 мм,1921 року виготовлення,№ НОМЕР_3 ,вартість якого згідно висновку експерта № 1969 від 19.06.2019 р.складає 13 566 гр.67 коп.,дозвіл на зброю № НОМЕР_4 на право зберігання та носіння спецзасобу травматичної дії «Скат-ІРК» к.9 № ЧН 0022213/1000 на ім`я ОСОБА_7 ,гаманець чоловічій чорного кольору,в якому знаходились пластикові дисконтні картки в кількості 11 штук, шкіряна обкладинка для документів ,які не мають для потерпілого матеріальної цінності,,чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 13 566 гр.67 коп.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ст.185 ч.2 КК України,а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 18.05.2018 року у денний час він знаходився біля зупинки громадського транспорту «Гортоп» напроти будинку 22 по пр.Моторобудівників в м.Запоріжжі,де звернув увагу на автомобіль «Фіат Панда» р.н. НОМЕР_1 ,з якого вирішив таємно викрасти відеореєстратор,щоб надалі його продати та отримати готівку на власні потреби.Переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,шляхом вільного доступу через незамкнені двері він таємно викрав з цього автомобіля відео реєстратор чорно-сірого кольору з пластиковим тримачем та флеш-носій,вартість яких не оспорює,сховав їх у сумку приятеля та пішов з місця події,приблизно через півгодини був затриманий поліцією з викраденим майном,яке в подальшому у нього вилучили та повернули потерпілій.

05.06.2019 року у денний час о 12.15 год. Він знаходився біля магазину будівельних матеріалів по вул.Севастопільській 22 в м.Запоріжжі,де звернув увагу на припаркований автомобіль «ВАЗ2106» р.н. НОМЕР_2 з не повністю зачиненим вікном та вирішив викрасти з автомобіля матеріальні цінності,які в подальшому продати та отримати готівку.Переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,шляхом вільного доступу він через вікно проник у зазначений автомобіль,з якого таємно викрав зазначене в обвинувальному акті майно,що було у сумці.У безпечному місці він роздивився вміст сумки,побачив пристрій,схожий на пістолет,та особисті документи,вирішив повернути їх потерпілому та через знайомого це зробив. У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка);по ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно.

Відповідно до ст.61 Конституції України,юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 має постійне місце проживання,де зареєстрований 17.07.2008 р.

Суд встановив обставини,які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого,зокрема,щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений не намагався приховати свою причетність до скоєння злочину, викрадене майно повернуто потерпілим.

Потерпілі особи не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого та повідомили суд про відсутність матеріальних претензій.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Також судом встановлено,що вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2014 р. ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2018 р.було скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зазначена ухвала була оскаржена ОСОБА_4 в апеляційному порядку,на час розгляду даного кримінального провадження по суті судом апеляційної інстанції не розглянута та не набрала чинності.

Таким чином,питання відбування ОСОБА_4 призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2014 р.покарання судом апеляційної інстанції не вирішено,судимість не знята та не погашена.

За таких обставин суд не вирішує питання про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України,в подальшому,за наявності для того підстав,питання щодо виконання вироку від 24.11.2014 р.та направлення ОСОБА_4 для відбування призначеного вироком покарання(у разі набрання законної сили ухвалою від 19.06.2018 р.)має вирішуватись в порядку,передбаченому ст.537,539 КПК України.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил,наявні підстави для застосування ст.75 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,спів мірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення.Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Відповідно до обвинувального акту,процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по кримінальному провадженню передані на відповідальне зберігання потерли лих та відповідно до ст.100 КПК України,залишаються їм за належністю.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

З А С У Д И В:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання

по ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік

по ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 ч.1 КК України,за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

-відео реєстратор чорно-сірого кольору моделі FHD 1080P з пластиковим тримачем чорного кольору ,переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 ,залишити йому як власнику;

-шкіряну сумку-планшет,спецзасіб для відстрілу гумових патронів несмертельної дії «Скат-ІРК» к.9 мм,1921 року виготовлення,№ НОМЕР_3 ,вартість якого згідно висновку експерта № 1969 від 19.06.2019 р.складає 13 566 гр.67 коп.,дозвіл на зброю № НОМЕР_4 на право зберігання та носіння спецзасобу травматичної дії «Скат-ІРК» к.9 № ЧН 0022213/1000 на ім`я ОСОБА_7 ,гаманець чоловічій чорного кольору,в якому знаходились пластикові дисконтні картки в кількості 11 штук, шкіряну обкладинку для документів,передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 ,залишити йому як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1