Справа №592/7903/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/161/19 Суддя-доповідач - Матус
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7903/18, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно поданої апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , вирок суду підлягає скасуванню. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 06 років. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду завданої злочином на загальну суму 220 000 грн.

Вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження у повноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 153684 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд призначаючи покарання ОСОБА_8 не взяв до уваги те, що останній є працездатною особою, але ніде не працевлаштований, не отримує доходи. Обвинувачений не одружений, на утриманні не має а ні дітей, а ні осіб похилого віку. ОСОБА_8 відшкодував виключно моральну шкоду, яка становить менше 10 % від спричиненої злочином шкоди, що свідчить про не бажання обвинуваченого у майбутньому відшкодовувати заподіяну шкоду. Призначене покарання не відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Ухвалюючи вирок, суд задовольнив частково позовні вимоги, посилаючись виключно на експертизу, проте повне визнання позовних вимог обвинуваченим, залишено поза увагою.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 13 травня 2018 року близько 12 год. 00 хв. знаходячись у винайманому будинку АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до всіх кімнат будинку, зайшовши до однієї із кімнат, шляхом вільного доступу таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 : золотий перстень вагою 16,8 грам, 750 проба, разом з камінцями, а саме ізумруд-смарагд вага 10 карат та два діаманта вагою 0,34 каратів вартістю 92629 грн.; золотий перстень вагою 6 грам, 750 проба, разом з камінцями, а саме рубін вагою 3.8 карата та два діаманта вагою 0,25 карата вартістю 55985 грн.; золотий хрестик з опалами в кількості 7 штук, вагою 3 грами, 585 проби вартістю 3600 грн.; дві золоті ланки від золотого браслету, 585 проби, вагою 3,8 грам вартістю 2470 грн., завдавши потерпілому значної шкоди у розмірі 153 684 грн.

Вислухавши доповідь судді, представника потерпілого, який вимоги поданої апеляційної скарги підтримав, обвинуваченого та захисника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України кваліфіковані вірно.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в тому числі і у виді позбавлення волі може бути прийняте судом з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, на підставі яких він дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Рішення суду з цього приводу має бути належним чином вмотивовано у вироку (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року з подальшими змінами "Про практику призначення судами кримінального покарання"). Крім того із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язані виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Однак, суд першої інстанції у вироку не навів переконливих доводів про доцільність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та можливість його виправлення, попередження вчинення нових злочинів при даних обставинах, не мотивував свого висновку, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

Разом з тим, судом практично не взято до уваги те, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, обставини вчиненого злочину, думку потерпілого, який прохав суворо покарати обвинуваченого.

Ті обставини, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щире каяття та часткове відшкодування заподіяної шкоди, враховується судом при призначенні покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин та враховується в сукупності з іншими матеріалами справи.

На думку колегії суддів, встановлені у провадженні обставини не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання (застосування ст. 75 КК України), а також попередження вчинення нових злочинів.

Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 із застосуванням вимог статті 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

Тому застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

З цих підстав апеляційна скарга представника потерпілого про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_8 та про призначення йому покарання у виді позбавлення волі без застосування вимог ст. 75 КК України підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

В той же час, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, вид та розмір якого відповідає вчиненому та особі обвинуваченого. Крім того, з огляду на обставини скоєних злочинів, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття у вчиненому, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції покаранням у виді позбавлення волі строком три роки, та не вбачає його явно несправедливим через м`якість.

При цьому, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини, якими є визнання вини, щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, думку представника потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначене покарання у виді позбавлення волі, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Доводи представника потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 220 000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд дійшов вірного висновку про те, що діями ОСОБА_8 завдано шкоду ОСОБА_6 в розмірі 153 684 гривень, яка складається з вартості викраденого майна. Згідно з висновку експерту № 301, середня ринкова вартість викраденого майна становить 153 684 грн., тобто матеріальна шкода, завдана злочинними діями обвинуваченого складає 153 684 гривень.

Вимоги про стягнення на користь потерпілого, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 220 000 грн. є необґрунтованими, оскільки суду не було надано належних доказів підтвердження вартості викраденого майна, на вказану суму.

Оцінивши у сукупності вказані вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення цивільного позову, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Сума, яку просить стягнути з обвинуваченого представник потерпілого, не витікає з висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тому не може бути стягнута з останнього в рамках даного кримінального провадження.

З огляду на викладене, апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 409, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 03 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4