Справа № 275/805/18
Провадження № 1-кп/288/41/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000164 від 01 червня 2018 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка, Брусилівського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо спеціальною освітою, не працює, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, громадянин України, українець, раніше не судимий,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

31 травня 2018 року близько 12:00 години ОСОБА_8 , перебував на земельній ділянці неподалік свого домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . В цей час до вказаної земельної ділянки підійшов ОСОБА_6 та між ними виникла словесна суперечка. Під час суперечки ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс численні удари (не менше 6) по голові та обличчю потерпілого ОСОБА_8 , а також численні удари (не менше 6) по тулубу потерпілого.
В результаті незаконних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та крововиливів на голові, обох верхніх кінцівках, спині, які згідно висновку експерта № 1552 від 02 липня 2018 року відноситься до легкого тілесного ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 125 КК України визнав частково. Зазначив, що перебуваючи на земельній ділянці ОСОБА_9 трактором косив траву і він перебував на даній земельній ділянці. В цей час до них підійшов ОСОБА_8 та почав сперечатися, а потім наносити йому удари по обличчю та по тулубу, наніс один удар ногою в живіт, тобто сам ОСОБА_8 розпочав бійку, а він був вимушений захищатися в результаті чого наніс йому декілька ударів, визнає вину в тому, що не уник даного конфлікту. Надав письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнав та вважає їх необґрунтованими, просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Крім часткового визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість підтверджується слідуючими доказами:

- Показами потерпілого ОСОБА_8 , який дав показання, які відповідають змісту обвинувачення. Зазначив, що 29 чи 30 травня, точно не пам`ятає, він викосив 2 сотки трави, 31 травня він почув що робить трактор на тій ділянці де він викосив траву, він пішов щоб подивитися. Вийшов тракторист і почав до нього кричати, чого він скосив траву, у відповідь він зазначив, що власник немає нічого проти, потім прийшов ОСОБА_6 і розпочав до нього кричати та погрожувати побиттям, схопив його за руку, він впав на землю, ОСОБА_6 сів на нього і почав наносити удари, він просив тракториста забрати ОСОБА_6 .. В результаті ОСОБА_6 наніс йому не менше 6 ударів по голові та обличчі, а також не менше 6 ударів по тулубу, всього приблизно 15-20 ударів. Він ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не наносив, лише захищався.

- Показами свідка ОСОБА_10 , який показав, що рік назад, він прийшов до матері, бо вона зателефонувала і сказала, що б`ють батька, він в цей час був біля садка, батька відливали водою, дві жінки знімали на телефон, ОСОБА_8 йшов по городу з сокирою, також там стояли його матір, сестра та племінниця. Зазначив, що бачив у батька синяк на двох очах, йшла кров і батько сказав, що болять пальці, також в нього була порвана футболка. Батько говорив, що ОСОБА_8 почав бійку першим. Бійку між батьком та ОСОБА_8 він не бачив.

- Показами свідка ОСОБА_11 , яка показала, що до неї прибігла внучка та сказала, що б`ють діда. Прийшовши на місце її чоловік стояв з ОСОБА_8 , говорили стосовно города. В чоловіка футболка була в крові, бійку між її чоловіком та ОСОБА_8 вона не бачила, вона тільки бачила, що потерпілий біг з дому з сокирою.

- Показами свідка ОСОБА_12 , який показав, що він знаходився на роботі, до нього зателефонувала дружина, сказала, що б`ють батька, він приїхав, у ОСОБА_6 було розбите обличчя.

- Показами свідка ОСОБА_13 , який показав, що він косив люцерну, ОСОБА_6 знаходився біля нього підійшов ОСОБА_8 спочатку між ними розпочався словесний конфлікт, а потім почали битися, через те, що ОСОБА_6 косив траву. ОСОБА_6 сів на ОСОБА_8 , в ОСОБА_6 була розбита брова. В одного і другого була кров. ОСОБА_8 пішов до хати. Хто першим почав бійку не пам`ятає.

- Показами свідка ОСОБА_14 , яка показала, що вона є дружиною потерпілого, на передодні даної події чоловік покосив траву, 31 травня 2018 року вранці чоловік поїхав в аптеку, приїхавши він почув, що на земельній ділянці де він покосив траву працює трактор і він пішов туди, щоб подивитися хто там косить. Між ним та трактористом виникла суперечка, чоловік розвернувся і хотів йти, але його наздогнав тракторист, штовхнув його в спину та заламав руку, в цей час підбіг ОСОБА_15 і почав наносити удари в голову та по тулубу. Також удари наносив син ОСОБА_16 . Потім вона з дочкою підійшли, стали кричати та знімати на телефон, після цього вони всі розійшлися. Дочка повідомила в поліцію про даний випадок. Вона була за 20- 25 метрів від даної події.

Також винуватість ОСОБА_6 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

- Висновком експерта від 02 липня 2018 року № 1552, відповідно до якого, у ОСОБА_8 , виявлено синці, садна та крововилив на голові, обох верхніх кінцівках, спині, які утворилися від дії тупих твердих предметів, від ударів такими по голові, обох верхніх кінцівках, спині та при ударі обличчям до таких, і в даному конкретному випадку ідентифікувати травмуючи предмети не представляється можливим, оскільки вони не залишили характерних слідів для їх ідентифікації, могли утворитися 31 травня 2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

- Висновком судово психіатричного експерта від 14 серпня 2018 року № 249-2018, відповідно до якого, ОСОБА_6 в даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості органічного (посттравматичного) походження за емоційно нестійким типом, стан компенсації. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 07.84 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Однак, вищевказані зміни зі сторони психіки в ОСОБА_6 не досягають ступеню психічного захворювання, лежать в межах патології характеру та не позбавляють його здатності на даний час, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, психічним захворюванням або слабоумством не страждає та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані патологічному сп`янінні, патологічному афекті), який би позбавив його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не перебував. Виявляв вищевказаний розлад особистості органічного (посттравматичного) походження за емоційно нестійким типом, стан компенсації, який не досягав ступеню психічного захворювання і не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вчинок, який йому інкримінують, потребував від нього послідовних, цілеспрямованих, пролонгованих у часі дій, при цьому чітко орієнтувався в просторі та ситуації, зв`язок з оточенням не втрачав, добре їх пам`ятає, відтворює згідно своєї версії, не заперечує причетність до скоєного. ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за частиною першою статті 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено.

Обставин згідно статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено.

Згідно результатів досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , складеної Брусилівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області № 33/5/332-19 від 07 березня 2019 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушення, а також те, що обвинувачений має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, можна зробити висновок, що виправлення особи можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до статті 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не працює, являється інвалідом 3 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
Тому суд, керуючись вищенаведеним, а також статей 2, 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якими гарантовано право людини на життя та на ефективний засіб юридичного захисту, враховуючи усталену практику, Європейського суду з прав людини, яка склалася за результатами розгляду заяв сторони потерпілих від злочинів, в яких потерпілі скаржилися на неналежне здійснення розслідування злочинів, встановлення істини по справах та забезпечення прав потерпілих від злочинів (справи «Прилуцький проти України», «Риженко проти України», «Фуклєєв проти України», «Куцевич проти України», «Гонгадзе проти України», та інші), з метою досягнення завдань кримінального судочинства, забезпечення прав обвинуваченого та потерпілого з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім, суд приходить до висновку що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах санкції частини першої статті 125 КК України у виді штрафу та вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Потерпілим ОСОБА_8 подано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на його користь 10000 моральної шкоди та понесені ним судові витрати в розмірі 3123 гривень 13 копійок.

Вирішуючи позовні вимоги суд встановив наступне.
У відповідності до вимог статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи те, що маральним стражданням супроводжується будь яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілим, з врахуванням втрат немайнового характеру, які останній зазнав в результаті отриманих тілесних ушкоджень, та приходить до висновку про задоволення вимог потерпілому ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, яка повинна бути стягнута на його користь з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирішуючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування понесених судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно зі статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Як вбачається з наданого потерпілим розрахунку судових витрат, при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи ним станом на 04 лютого 2019 року були понесені судові витрати на суму 3123 гривні 13 копійок.

Потерпілий зазначає, що при проведенні досудового розслідування ним понесені витрати на те, щоб пройти обстеження в судово медичній експертизі м. Житомир, на що було витрачено 200 гривень, на підтвердження чого не надав будь яких підтверджуючих доказів.

08 та 23 серпня 2018 року його викликав слідчий для допиту та ознайомлення з матеріалами справи, проте згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій: протокол про надання доступу до матеріалів потерпілому ОСОБА_8 від 30 серпня 2018 року, протокол допиту потерпілого від 14 червня 2018 року.

13 листопада, 21 грудня 2018 року та 09 січня, 22 січня, 04 лютого 2019 року він прибував на судові засідання та ним були витрачені кошти в сумі 1858 гривень 63 копійки, на що потерпілим надано суду належні та допустимі докази (квитанції) на підтвердження витрат пов`язаних з розглядом судової справи, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Згідно статей 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру.
Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог статті 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги.
Потерпілим не надано до поданого позову договору про надання адвокатських послуг та акту (додатку) виконаних робіт до договору про надання адвокатських послуг, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, згідно до якого позивачем понесено витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, лише долучив квитанцію до прибутково касового ордеру, адвокат ОСОБА_17 , від 04 лютого 2019 року на суму 650 гривень, підстава «складання позовної заяви та розрахунку».
Тому, виходячи з принципу належності, допустимості, достатності та достовірності доказів, суд не вбачає підстав до задоволення вимоги про стягнення судових витрат по оплаті правничої допомоги на суму 650 гривень.
Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.
Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись статтями 128, 133, 368, 370, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 125 КК України і призначити для нього покарання за частиною першою статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь 10000 моральної шкоди та понесених ним судових витрат в розмірі 3123 гривень 13 копійок - задовольни частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Йосипівка, Брусилівського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 4000 гривень та 1858 гривень 63 копійок судових витрат.

У задоволенні решті позовних вимог - відмовити.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1