Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
130/2612/17: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи; Умисне вбивство.
Надіслано судом: 26.06.2019. Зареєстровано: 27.06.2019. Забезпечено надання загального доступу: 01.07.2019.
Дата набрання законної сили: 26.06.2019
Номер судового провадження: 11-кп/801/336/2019
Справа № 130/2612/17
Провадження №11-кп/801/336/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

законного представника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження №00000266 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2018, якою застосовано заходи медичного характеру до

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

в кримінальному провадженні за ознаками суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

встановив:

Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області розглянуто клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України відносно ОСОБА_9 ..

Відповідно до вказаного клопотання ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступнних обставин. 14.07.2017 біля 17 годин 20 хвилин, проходячи по тупіку Одеський в місті Жмеринці Вінницької області, ОСОБА_9 зустрівся із раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку та став вимагати від останнього показати йому руки, що той і зробив, злякавшись ОСОБА_9 , бо той мав переваги у рості.

Після цього ОСОБА_10 розвернувся і рушив до свого будинку, однак пройшовся кілька метрів, обернувся до ОСОБА_9 і запитав навіщо він вимагав показати руки. ОСОБА_9 нічого не пояснюючи підійшов до потерпілого, умисно, безпричинно, з надуманих мотивів, всупереч загальноприйнятих правил наніс ОСОБА_10 один тичковий удар в шию предметом, схожим на ніж, чим поранив його. Після отриманого удару ОСОБА_10 , побоюючись за власне життя і здоров`я почав тікати до свого будинку, а ОСОБА_9 з метою позбавлення життя потерпілого став його доганяти.

ОСОБА_10 забігши в будинок, закрився та сказав дружині викликати поліцейських і карету швидкої допомоги, що вона і зробила. В цей час ОСОБА_9 намагався відкрити двері в будинку потерпілого, але зрозумівши, що йому не вдається завершити свій умисел до кінця, спрямований на позбавлення життя потерпілого, залишив територію даного будинку.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №80 від 08.09.2017 у ОСОБА_10 мало місце непроникаюче колото-різане поранення шиї зліва без пошкодження органів шиї.

Вказані дії Височанського підпадають під ознаки суспільно-небезпечного діяння за ч. 3 ст.15, п.7 ч. 2 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство з хуліганських спонукань.

В апеляційній скарзі захисника, який діє в інтересах ОСОБА_9 , ставилось питання про проведення часткового судового слідства, захисник просив допитати ОСОБА_9 , потерпілого та дослідити матеріали кримінального провадження. Після чого просив скасувати судове рішення, перекваліфікувати дії Височанського на ч.2 ст.125 КК України та застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Свої доводи захисник обґрунтував відсутністю хуліганського мотиву в діях ОСОБА_9 та що він діяв в результаті психічного розладу, а тому слід кваліфікувати дії по наслідку скоєного, який настав для потерпілого за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру із менш суворим наглядом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисника і законного представника, які підтримали доводи апеляційної скарги; заперечення потерпілого і прокурора проти її задоволення; дослідивши її доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Апеляційний перегляд судових рішень судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку ст.404 КПК України в межах апеляційних вимог.

Колегя суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України.

Зокрема, умисне, безпричинне заподіяння потерпілому ножового поранення у громадському місці на вулиці, з використанням малозначного приводу у відповідь на звернення ОСОБА_10 до ОСОБА_9 із запитанням навіщо йому потрібно показувати руки, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, тобто хуліганський мотив вірно був визначених судом при кваліфікації скоєного.

Скоєння злочинів проти життя і здоров`я осіб вимагає наявності мотиву скоєного, відсутність якого розцінюється, як вчинене із хуліганських спонукань, як і було обґрунтовано визначено в даному провадженні.

Виходячи із роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 до 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» саме за таких обставин дії винного слід кваліфікувати за п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Судом першої інстанції в достатній мірі дослідженні докази для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_9 .

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, причини припинення неправомірних дій, його поведінку до і після скоєного, суд обґрунтовано визнав наявність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого.

Безпідставне заподіяння удару ножем у життєво важливу ділянку тіла, яким є шия, де на близькій відстані до поверхні шкіри розташовані кровоносні судини, усвідомлюючи, що заподіяні ушкодження без вчасного надання медичної допомоги призведуть до смерті потерпілого та бажаючи її настання, із врахуванням подальшої поведінки винного з огляду на зухвалі і наполегливі спроби увірватись до будинку, куди заховався потерпілий, вірно розцінено судом, як замах на скоєння вбивства.

Проте, ОСОБА_9 не зміг довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 із причин, що від нього не залежали, оскільки останній заховався у власному будинку, а заподіяний удар в шию не завдав шкоди життю, спричинивши шкоду здоров`ю у виді непроникаючої колото-різаної рани шиї зліва, без пошкодження органів шиї.

Зазначена травма виникла від дії предмету, який мав колючо-ріжучі властивості, яким міг бути клинок ножа, що мало місце 14.07.2017.

Заподіяне ушкодження, хоча і потягло нетривалий розлад здоров`я понад 6 діб і належить до легких тілесних ушкоджень, проте на кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах не умисне вбивство вчинене з хуліганських мотивів не впливає. Зазначені дії були підтверджені не лише показами потерпілого, а також свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновком судово-медичної експертизи щодо заподіяного тілесного ушкодження потерпілому, які апелянтами не оскаржувались.

Тому немає підстав до кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України та зміну виду примусових заходів медичного характеру в закладах із менш суворим наглядом.

Виходячи із комплексного аналізу норм законодавства України і положень міжнародно-правових актів, примусовому лікуванню на підставі ст.96 КК України підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст.96 КК України є сукупність юридичного і медичного критеріїв-встановлення у діянні винного складу злочину та наявність у нього хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, а умовами застосування такого лікування є висновок судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потреб у лікуванні та засудження такої особи до покарання будь-якого виду.

Експерти після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи дійшли висновку, що ОСОБА_9 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення та в час скоєних дій внаслідок хронічного психічного розладу не здатний був розуміти свої дії та керувати ними.

Із врахуванням його актуально психічного стану (вираженої дезорганізації психічної діяльності), ступеню суспільної небезпеки інкримінованого суспільно-небезпечного діяння (схильності до імпульсивних форм поведінки), експерти визнали, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення його в медичний заклад із суворим наглядом.

Види примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст.94 КК України, застосовуються залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності хворого для себе та інших осіб.

Частина 5 зазначеного закону передбачає, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно положень ст.3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Виходячи з роз`яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Зазначені висновки ніким із сторін кримінального провадження не оскаржувалися.

Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, місцевий суд прийняв обґрунтоване рішення щодо застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, визначивши належний вид нагляду психіатричного закладу.

Порядок здійснення судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам ст.512-513 КПК України.

Тому судова колегія не має підстав до задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2018 що застосування до ОСОБА_9 за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили із дня її проголошення та може бути оскаржена да Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...