КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2222/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0009168 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 27 серпня 2018 року близько 16 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Біличанській, 33 в м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.3, 1.5 2.3(б), 10.1, п. 10.4 ПДР України, - внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «Viper V250CR» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавити права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Вважає, що суд 1-ї інстанції взагалі не обґрунтував можливість не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 та представниця потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 , а вирок суду 1-ї інстанції - залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та потерпілого та його представника, які проти неї заперечили, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, а тому колегією суддів не переглядаються відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, суд дотримавшись вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 допустив грубі порушення вимог ПДР України, що потягли середньої тяжкості наслідки для потерпілої, є непереконливими, оскільки зазначене оцінено судом належним чином у сукупності з іншими обставинами провадження, тобто, з урахуванням тяжкості злочину, наслідків вчиненого та даних про особу винного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, що є пом`якшуючою покарання обставиною, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позиція потерпілого під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, що у сукупності з іншими обставинами свідчить про обґрунтованість та вмотивованість рішення суду про застосування до ОСОБА_6 виду та розміру покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, однак без застосування додаткового покарання.

Стаття 10 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», яка є нормою прямої дії, наголошує, що для того, щоб втручання у право людини було виправданим, воно має бути не лише законним, а й необхідним, тобто пропорційним меті, з якою воно здійснюється. Тобто, повинно бути дотримано справедливий баланс між інтересами суспільства та обов`язком захисту прав окремої людини.

Європейський Суд з прав людини особливо ретельно розглядає справи, у яких стягнення, застосовані за ненасильницьку поведінку, включають в себе покарання у виді позбавлення волі (рішення ЄСПЛ у справі Швидка про України та Заїченко проти України) і вказує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати, серед інших чинників, характер та суворість застосованих стягнень. Це означає, що Національний суд, як орган державної влади, повинен обмежувати права людини лише настільки, наскільки цього потребують інтереси суспільства і лише на підставі Закону.

Таким чином, з урахуванням пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин у кримінальному провадженні, тяжкості вчиненого необережного злочину, вчиненого вперше, думки потерпілого, даних про особу ОСОБА_6 і того, що застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами призведе до того, що він та його сім`я залишаться без засобів існування, оскільки це його основне і єдине місце роботи, колегія суддів вважає, що такий захід, як позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_6 , який пропонує прокурор в апеляційній скарзі, є непропорційним заходом держави переслідуваній меті виправлення особи та попередження нових злочинів.

З урахуванням того, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, як вказує прокурор, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4