Справа №573/1717/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/613/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 на вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 11 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та виправдано за ст. 263 ч. 1 КК України, у зв`язку з не встановленням доказів винуватості.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили і визначено ОСОБА_12 строк відбування покарання рахувати з 11 червня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 500 000 грн. моральної шкоди, а у задоволенні іншої частини позову ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 40230 грн. майнової шкоди та 500000 грн. моральної шкоди, а у задоволенні іншої частини позову ОСОБА_8 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави 14014 грн. процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_12 обвинувачений у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_12 мешкав в будинку АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_15 та двома рідними синами ОСОБА_14 і ОСОБА_16 .

Між ОСОБА_14 , з одного боку, та ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , з другого боку, на ґрунті зловживання ними спиртними напоями склались неприязні стосунки, внаслідок чого між ними відбувались сварки.

10 червня 2018 року ОСОБА_12 протягом усього дня перебував вдома в будинку АДРЕСА_1 та вживав спиртні напої. У після обідній час цього ж дня між ОСОБА_14 і ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, що в подальшому перейшов у бійку.

ОСОБА_14 , розуміючи, що під час вказаного конфлікту перебуває у меншості та не має змоги самостійно подолати спрямовані проти нього протиправні дії сп`янілих батька та брата, у присутності останніх зателефонував своєму знайомому ОСОБА_17 та попросив його приїхати на допомогу, узявши із собою кого небудь із їхніх загальних знайомих та заспокоїти сп`янілих батька та брата, про що попередив останніх.

Почувши це, ОСОБА_12 та ОСОБА_16 зайшли до будинку, де знаходились до того часу, поки близько 23 год. 30 хв. 10 червня 2018 року до їх домогосподарства приїхав ОСОБА_17 на власному легковому автомобілі марки «ЗАЗ 110217» разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_14 дочекався приїзду своїх знайомих, які з його дозволу зайшли у двір домоволодіння. Після цього між ОСОБА_16 , який у цей час вийшов з будинку у двір, з одного боку, та ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , з другого боку, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_16 кимось із вищеперерахованих осіб були спричинені удари в обличчя та тулуб, від яких той впав на землю, після чого його побиття було припинене, а відповідно, перестала існувати будь яка загроза його життю та здоров`ю.

У цей же час, 10 червня 2018 року, близько 23 години 30 хв., ОСОБА_12 , знаходячись у будинку домогосподарства АДРЕСА_3 , почувши, що на подвір`ї вказаного господарства відбувається сварка, вийшов у двір та побачив там свого сина ОСОБА_14 і раніше незнайомих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 .

Вирішивши, що усі вищеперераховані особи, а саме, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 причетні до побиття його сина ОСОБА_16 , сп`янілий ОСОБА_12 , незважаючи на те, що побиття припинилось і загрози життю та здоров`ю його сина не має, розлютився та обурився на них. Вважаючи себе та свого сина ОСОБА_16 приниженими і ображеними діями вищевказаних осіб, з мотивів особистої неприязні, у ОСОБА_12 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій умисел на заподіяння смерті вказаним вище особам, ОСОБА_12 зайшов до будинку, де взяв належну йому двоствольну мисливську рушницю марки «ТОЗ 34Р», 12 калібру, серійний номер НОМЕР_1 , яка зберігалась у домогосподарстві без відповідного дозволу, зарядивши її двома набоями та ще два набої поклав собі в кишеню, вийшов у двір та, тримаючи рушницю обома руками, умисно здійснив перший постріл з неї в обличчя ОСОБА_8 та через декілька секунд зробив другий постріл у ділянку грудей ОСОБА_13 , які від отриманих вогнепальних поранень одразу померли на місці події.

Побачивши це, ОСОБА_14 , який знаходився поруч і бачив усе, що відбувається, схопив кухонний ніж та попрямував з ним у бік ОСОБА_12 і між ними сталася боротьба під час якої ОСОБА_12 вихопив у ОСОБА_14 ніж з рук.

Не зважаючи на те, що знаряддя нападу перейшло до його рук і його життю та здоров`ю вже нічого не загрожує, ОСОБА_12 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 , діючи умисно, тримаючи ніж у правій руці, завдав ним один удар в ліву половину грудної клітки потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_14 через нетривалий час від отриманого ножового поранення помер на місці події.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 є проникаюче сліпе шротове вогнепальне поранення порожнини роту, яке супроводжувалось розтрощенням верхньої щелепи, ментальним переломом нижньої щелепи, ушкодженням язика, м`яких тканин порожнини роту, множинними дірчатими переломами 2 3 шийних хребців з ушкодженням шийного відділу спинного мозку.

Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 22 до 24 години.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 є проникаюче сполучене вогнепальне сліпе шротове поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої ключиці, підключичної артерії, 1 го ребра зліва, верхньої третини грудного відділу аорти, правої та лівої легені, нижньої третини трахеї, тіл 2 3 грудних хребців, двобічний гемопневматоракс, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 є проникаюче колото різане поранення лівої половини грудної клітки, яке супроводжувалось ушкодженням перикарду, верхівки серця, ускладнених гемаперикардом, лівобічним гемапневматороксом.

Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в термін часу з 22 до 24 години.

ОСОБА_12 , здійснюючи постріли з мисливської рушниці в обличчя ОСОБА_8 та в область грудей ОСОБА_13 та, наносячи удар ножем ОСОБА_14 в область грудей, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілих, припускав і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом, направленим на вбивство.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_12 органом досудового слідства обвинувачується за ст. 263 ч. 1 КК України, у зв`язку з тим, що приблизно в 2006 році за невстановлених слідством обставин ОСОБА_12 придбав банку з порохом для власних потреб.

У подальшому ОСОБА_12 , розуміючи, що порох є вибуховою речовиною, діючи в порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622, від 21.08.1998, не маючи передбаченого законом дозволу, переніс незаконно придбану ним банку з порохом до місця свого помешкання, розташованого у буд. АДРЕСА_1 , де почав зберігати банку з порохом у металевому сейфі розташованому у одній з житлових кімнат, вагою 185,462 г, який до вибухових речовин та є нітроцелюлозним порохом вибуховою речовиною метальної дії, придатної для горіння.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про необхідність виправдування ОСОБА_12 за ст. 263 ч. 1 КК України у зв`язку з не встановленням доказів винуватості ОСОБА_12 у вчиненні вказаного правопорушення.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_18 в якій ставиться питання про скасування вироку в частині визнання винуватим ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд, ухвалюючи вирок не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_12 перебував у стані необхідної оборони, оскільки відбувся груповий напад ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 на обвинуваченого ОСОБА_12 у ході якого існувала реальна загроза життю та здоров`ю ОСОБА_12 та його сина ОСОБА_16 , а тому, в діях обвинуваченого ОСОБА_12 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України.

На думку захисника, суд навмисно з метою зменшити роль нападників, упустьив той факт, що прибулі до домоволодіння ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 силоміць, проти волі, витягли за комір сина ОСОБА_12 ОСОБА_16 з будинку та почали бити його на подвір`ї домогосподарства.

Вказує захисник і на те, що суд, посилаючись лише на покази ОСОБА_17 , зробив висновок про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 після кількох ударів припинили побиття ОСОБА_16 , який спростовується показами ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та висновками експертиз.

Зазначає захисник і про те, що ОСОБА_12 не мав умислу на навмисне позбавлення життя потерпілих, а навпаки, захищався від протиправного їх посягання на нього та його сина.

На думку захисника, суд у вироку не відобразив обставини побиття ОСОБА_13 та ОСОБА_8 побиття ОСОБА_16 , та дії ОСОБА_12 , що були направленні на припинення побиття ОСОБА_16 , зокрема, як ОСОБА_12 вибігав на подвір`я та просив припинити побиття сина, а потім пішов до будинку де взяв рушницю і набої, а повернувшись на подвір`я, обійшов нападників та став спиною до сараю, щоб нападники безперешкодно могли вийти з подвір`я і попередив про застосування зброї, демонструючи зброю.

Звертає увагу захисник і на те, що суд, посилаючись на покази свідків і потерпілих, не надав оцінки тому, що потерпілі та свідок ОСОБА_19 не були очевидцями подій, а свідок ОСОБА_20 є кримінальним авторитетом, який давав вказівку ОСОБА_17 зібрати помічників і поїхати провчити ОСОБА_16 . Захисник вказує, що свідок ОСОБА_17 був учасником побиття ОСОБА_16 , а тому його покази не мають бути враховані під час ухвалення вироку.

На думку захисника, жоден письмовий доказ не доводить винуватість ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України, у той час як висновки судово медичних експертиз № 184, № 175, № 204 та протокол слідчого експерименту, від 11 червня 2018 року, доводять, що ОСОБА_12 діяв в межах необхідної оборони.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та пояснення потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх представника адвоката ОСОБА_10 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , думку захисника ОСОБА_11 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції на основі досліджених та оцінених доказів обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_12 за ст. 263 ч. 1 КК України, а оскільки вказані висновки суду не оспорюються сторонами кримінального провадження то у колегії суддів відсутні підстави для оцінки вказаних висновків суду з огляду на вимоги ст. 404 КПК України, оскільки колегія суддів здійснює апеляційний розгляд справи в межах апеляційних вимог.

Перевіряючи мотиви апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з додержанням ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду і оціненими у їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_12 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації його дій ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України.

Суд першої інстанції належним чином перевірив і надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_12 , показам потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_16 .

З показів вказаних осіб судом було встановлено, що 10 червня 2018 року, близько 23 год. 30 хв. у домогосподарстві АДРЕСА_1 відбувся конфлікт між ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , з одного боку та ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , з іншого боку, у ході якого ОСОБА_12 , вважаючи себе та свого сина ОСОБА_16 приниженими і ображеними діями ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 ,, з мотивів особистої неприязні, у ОСОБА_12 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій умисел на заподіяння смерті вказаним вище особам, ОСОБА_12 зайшов до будинку, де взяв належну йому двоствольну мисливську рушницю марки «ТОЗ 34Р», 12 калібру, серійний номер НОМЕР_1 , яка зберігалась у домогосподарстві без відповідного дозволу, зарядивши її двома набоями та ще два набої поклав собі в кишеню, вийшов у двір та, тримаючи рушницю обома руками, умисно здійснив перший постріл з неї в обличчя ОСОБА_8 та через декілька секунд зробив другий постріл у ділянку грудей ОСОБА_13 , які від отриманих вогнепальних поранень одразу померли на місці події, а ОСОБА_14 наніс удар ножем у груди, який від отриманого ножового поранення помер на місці події.

Покази вказаних осіб знайшли своє підтвердження при дослідженні судом: протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього, від 11 червня 2018 року, та флеш картою з відеозаписом цієї слідчої дії (том 1 а. п. 205 262); протоколу огляду трупа ОСОБА_13 , від 11 червня 2018 року, та фототаблицею до нього (том 2 а. п. 42 50); висновку судово медичної експертизи № 66, від 10 вересня 2018 року, відносно ОСОБА_13 (том 2 а. п. 54 60); протоколу огляду трупа ОСОБА_14 , від 11 червня 2018 року, та фототаблицею до нього (том 2 а. п. 64 74); висновку судово медичної експертизи № 67, від 10 вересня 2018 року, відносно ОСОБА_14 (том 2 а. п. 78 84); протоколу огляду трупа ОСОБА_8 , від 11 червня 2018 року, та фототаблицею до нього (том 2 а. п. 88 95); висновку судово медичної експертизи № 68, від 6 вересня 2018 року, відносно ОСОБА_8 (том 2 а. п. 99 105); висновку судово медичної експертизи № 184, від 23 липня 2018 року, відносно ОСОБА_12 (том 2 а. п. 114 115); висновку судово медичної експертизи № 175 від 2 липня 2018 року, відносно ОСОБА_16 (том 2 а. п. 119 120); висновку судово імунологічної експертизи № 570, від 29 червня 2018 року (том 2 а. п. 146 152); висновку судово імунологічної експертизи № 577, від 11 липня 2018 року, (том 2 а. п. 155 160); висновку судово імунологічної експертизи № 582, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 163 168); висновку судово імунологічної експертизи № 575 від 11 липня 2018 року, (том 2 а. п. 171 175); висновку судово імунологічної експертизи № 573, від 11 липня 2018 року, (том 2 а. п. 178 182); висновку судово імунологічної експертизи № 571, від 11 липня 2018 року, (том 2 а. п. 193 198); висновку судово імунологічної експертизи № 584, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 201 206); висновку судово імунологічної експертизи № 585, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 209 214); висновку судово імунологічної експертизи № 586, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 217 222); висновку судово імунологічної експертизи № 580, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 225 230); висновку судово імунологічної експертизи № 581, від 26 липня 2018 року, (том 2 а. п. 233 238); висновку судово медичної (цитологічної) експертизи № 147, від 17 липня 2018 року, (том 2 а. п. 241 246); висновку судово медичної (медико криміналістичної) експертизи № 211, від 16 серпня 2018 року, (том 2 а. п. 249 255); висновку судово медичної (медико криміналістичної) експертизи № 199, від 13 серпня 2018 року, (том 3 а. п. 2 5); висновку судово медичної (медико криміналістичної) експертизи № 200, від 13 серпня 2018 року, (том 3 а. п. 7 10); висновку судово медичної (медико криміналістичної) експертизи № 198, від 21 серпня 2018 року, (том 3 а. п. 12 16); протоколу огляду місця події, від 11 червня 2018 року, та фототаблицею до нього (том 3 а. п. 82 86, 94, 96 98); висновку судово медичної експертизи № 176, від 2 липня 2018 року, за результатами медичного обстеження ОСОБА_17 (том 3 а. п. 101 103).

За результатами аналізу показів вказаних свідків, протоколів вказаних слідчих дій та висновків експертиз судом було встановлено, що 10 червня 2018 року спочатку виник конфлікт з бійкою між ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , з одного боку, та ОСОБА_14 з іншого боку, а потім близько 23 год. 30 хв. за проханням ОСОБА_14 на допомогу йому приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 які, зайшовши на подвір`я домогосподарства вчинили словесну сварку з ОСОБА_16 у ході якої ОСОБА_16 були завдані удари в обличчя та тулуб від яких той впав на землю.

Судом було встановлено, що ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачивши сварку та дії ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , що пов`язані з побиттям ОСОБА_16 , зайшов до будинку, взяв двоствольну мисливську рушницю, зарядив її двома набоями та ще два набої поклав собі в кишеню і, вийшовши у двір здійснив перший постріл з неї в обличчя ОСОБА_8 та через декілька секунд зробив другий постріл у ділянку грудей ОСОБА_13 , які від отриманих вогнепальних поранень одразу померли на місці події.

ОСОБА_14 , який знаходився поруч і бачив усе, що відбувається, схопив кухонний ніж та попрямував з ним у бік ОСОБА_12 і між ними одразу зав`язалася боротьба, під час якої ОСОБА_12 вихопив у ОСОБА_14 ніж з рук, завдав ним один удар в ліву половину грудної клітки потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_14 через нетривалий час від отриманого ножового поранення помер на місці події.

Вказані обставини були судом встановлені з показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які знайшли своє підтвердження при дослідженні та судом письмових доказів та пояснень самого ОСОБА_12 , а також протоколу слідчого експерименту, від 11 червня 2018 року, з участю ОСОБА_12 , фототаблицею та флеш - картою з відеозаписом слідчого експерименту (том 3 а. п. 105 128, 137), висновку судово медичної експертизи № 204, від 27 липня 2018 року, (том 3 а. п. 132 136); протоколу слідчого експерименту, від 11 червня 2018 року, з участю ОСОБА_17 , фототаблицею та флеш-картою з відеозаписом експерименту (том 3 а. п. 202 226), висновку судово медичної експертизи № 205, від 24 липня 2018 року, (том 3 а. п. 230 232), висновку, від 11 червня 2018 року, та протоколу № 81, від 11 червня 2018 року, щодо встановлення факту вживання алкоголю ОСОБА_12 (том 4 а. п. 33 34), висновку балістичної експертизи № 19/119/6 3/139е, від 10 серпня 2018 року, (том 3 а. п. 19 20, 22 38), висновку судово балістичної експертизи № 19/119/6 3/141е, від 31 липня 2018 року, (том 3 а. п. 43 49), протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього,о від 11 червня 2018 року, автомобіля марки «Таврія», реєстраційний № НОМЕР_2 та оптичним диском з відеозаписом протоколу огляду (том 2 а. п. 24 31); висновку комплексної судово психіатричної експертизи № 355, від 16 липня 2018 року, (том 4 а. п. 127 129).

Крім того, з показів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , показів обвинуваченого ОСОБА_12 та протоколу затримання ОСОБА_12 , від 11 червня 2018 року, та фототаблицею до нього (том 3 а. п. 233 244), протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього, від 11 червня 2018 року, де під час огляду автомобіля «BMW» 735, реєстраційний № НОМЕР_3 (том 2 а. п. 14 22), висновку судово імунологічної експертизи № 574, від 10 липня 2018 року, (том 2 а. п. 185 190) судом було встановлено, що після вищевказаних подій обвинувачений ОСОБА_12 з сином ОСОБА_16 покинули місце подій та поїхали до м. Ворожба Білопільського району, Сумської області, де у подальшому ОСОБА_12 був затриманий працівниками поліції.

За встановлених обставин, що підтверджені дослідженими судом доказами, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника з приводу перебування ОСОБА_12 в стані необхідної оборони під час вчинення суспільно небезпечних дій по відношенню до ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо допускає їх настання.

Згідно ст. 36 ч. 1 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Судом було встановлено, що незаконного вторгнення чи проникнення зі сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 до домоволодіння по АДРЕСА_1 , у якому мешкав ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та ОСОБА_14 та інші члени їхньої сім`ї, не було, оскільки як правильно встановив суд, вказані особи зайшли до домоволодіння за запрошенням ОСОБА_14 , який у ньому проживав. При цьому, ОСОБА_14 , про приїзд ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , з метою надання йому допомоги у вирішенні конфлікту, попереджав як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_16 , які не заперечували такого приїзду вказаних осіб, а навіть чекали такого приїзду.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції, як ОСОБА_12 , так і свідок ОСОБА_16 , зазначивши, що ОСОБА_14 попереджав їх, що покликав на допомогу друзів для розв`язання конфлікту, у зв`язку з чим у ОСОБА_12 не виникало стану необхідної оборони пов`язаного з відверненням протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Перевіряючи апеляційні вимоги захисника з приводу стану необхідної оборони у ОСОБА_12 , у зв`язку з насильницькими діями ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 по відношенню до нього самого та його сина ОСОБА_16 , то колегія суддів знаходить їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що у суді першої інстанції ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 його не били, а тому зі сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 відносно обвинуваченого ОСОБА_12 не було насильницьких дій, а тому з цих підстав у обвинуваченого ОСОБА_12 також не виникало стану необхідної оборони.

Що стосується, позиції захисту, щодо стану необхідної оборони у зв`язку з насильницькими діями ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 по відношенню до ОСОБА_16 , то як уже зазначалося 10 червня 2018 року у після обідній час між ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 була бійка, під час якої кожен із них отримав тілесні ушкодження, зокрема і ОСОБА_16 , а тому на час приїзду ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 у ОСОБА_16 уже була наявна частина тілесних ушкоджень встановлених висновком судово медичної експертизи № 175, від 2 липня 2018 року. При цьому, наявність тілесних у ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 до приїзду вищевказаних осіб, підтвердив своїми показами і свідок ОСОБА_17 .

Крім того, з висновку вищевказаної експертизи № 175, від 2 липня 2018 року, вбачається, що всі тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_16 по ступеню тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження (том 2 а. п. 119 120).

Також з матеріалів провадження судом було встановлено, що у ході конфлікту між ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ОСОБА_17 , з одного боку, та ОСОБА_16 , з іншого боку, останньому були спричинені удари в обличчя та тулуб, від яких той впав на землю і після того, як ОСОБА_16 перебував на землі його більше ніхто з прибулих не бив.

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів приходить до висновку, що незаконні дії ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 по відношенню до ОСОБА_16 не були такими, які б, у розумінні ст. 36 КК України, вимагали зі сторони ОСОБА_12 застосування вогнепальної зброї та позбавлення життя ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 з метою припинення їх посягання на самого ОСОБА_12 та його сина.

Крім того, дії ОСОБА_12 , що спрямовані на підготовку до використання зброї та локалізація завданих потерпілим вогнепальних ушкоджень свідчать про наявність у ОСОБА_12 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_12 , взявши рушницю, зарядив її набоями, підготовив два запасних набої та здійснив постріли у життєво важливі органи ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , що виключає у діях ОСОБА_12 стан необхідної оборони у зв`язку з діями ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

Крім того колегія суддів зауважує, що незаконні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_13 по відношенню до ОСОБА_16 були припинені до того, як ОСОБА_12 взяв рушницю, зарадив її набоями, при цьому взяв з собою про запас ще два набої, вийшов до ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , що також виключає у його діях наявність стану необхідної оборони.

Що стосується мотивів апеляційної скарги в частині перебування ОСОБА_12 у стані необхідної оборони під час бійки обвинуваченого з ОСОБА_14 , то колегія суддів виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_14 , побачивши, як ОСОБА_12 здійснив постріли у ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , схопив кухонний ніж та розпочав бійку з ОСОБА_12 , у ході якої ОСОБА_12 вихопив у ОСОБА_14 ніж з рук та завдав ним ОСОБА_14 один удар в ліву половину грудної клітки, внаслідок чого ОСОБА_14 через нетривалий час від отриманого ножового поранення помер на місці події.

Колегія суддів не може погодитись з мотивами позиції захисту щодо необхідної оборони у діях ОСОБА_12 від незаконного посягання ОСОБА_14 , оскільки в момент коли ОСОБА_12 відібрав ніж у ОСОБА_14 для ОСОБА_12 припинилась небезпека для його життя і у зв`язку з цим у ОСОБА_12 не було потреби завдавати удару ножем ОСОБА_14 у життєво важливий орган з метою самозахисту.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_12 цілеспрямовано, використовуючи ніж і, завдаючи ним удар в ліву ділянку грудей ОСОБА_14 , де розташоване серце, не міг не передбачити, що в результаті цього удару у ОСОБА_14 будуть завдані такі тілесні ушкодження, що потягнуть за собою настання його смерті, що свідчить про те, що ОСОБА_12 бажав настання смерті ОСОБА_14 , що у свою чергу вказує на наявність у ОСОБА_12 прямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_14 .

Крім того, колегія суддів не може погодитись й з позицією захисту щодо необхідної борони й з тих мотивів, що після вищевказаних подій ОСОБА_12 не вживав заходів по допомозі потерпілим, виклику швидкої та поліції, а навпаки, з метою уникнення відповідальності покинув місце пригоди. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_12 усвідомлював свої дії та наслідки які настали і не вважав свої дії законними та такими, що були направлені на захист, як себе, так і свого сина ОСОБА_16 .

У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника, оскільки суд першої інстанції на основі належно оцінених доказів дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_12 стану необхідної оборони під час здійснення умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Не може колегія суддів погодитись й з мотивами апеляційної скарги з приводу безпідставності взяття судом за основу показів свідка ОСОБА_17 та не врахування показів свідка ОСОБА_16 , оскільки покази свідка ОСОБА_17 є послідовні і узгоджуються з показами інших свідків та наявними в справі письмовими доказами, у той час як свідок ОСОБА_16 разом з ОСОБА_12 покинув місце подій, неодноразово змінював свої покази надані у ході слідчих дій та під час судового розгляду, які істотно суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу помилковості висновків суду в частині того, що побиття сина обвинуваченого нападниками не було припинено і після того, як ОСОБА_16 впав на землю, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, при цьому, виходячи з тілесних ушкоджень які були виявлені у ОСОБА_16 , дії ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не можуть виправдати застосування зброї ОСОБА_12 у вирішенні конфлікту.

Також колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції визначив у відповідності до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, з урахуванням ступенів тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_12 та обставин, що пом`якшують та обтяжують ОСОБА_12 покарання.

Колегія суддів вважає, що суд визначив міру покарання ОСОБА_12 у межах санкції ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років, яке на думку колегії суддів, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи, що від його дій настали непоправні суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті трьом особам

З урахуванням викладеного, виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду висновків суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, оскільки ухвалений відносно ОСОБА_12 вирок в цій частині учасниками кримінального провадження не оскаржуються, зокрема й захисником в його апеляційній скарзі.

За наведених обставин, знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_12 вирок законним, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 11 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_12 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_12 з часу отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4