Справа № 487/6270/19
Провадження № 1-кс/487/6823/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000608 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.366 КК України, про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на висновок судово-почеркознавчої експертизи № 518/02 на 9 арк. та висновок експерта № 1 від 29.01.2016 на 8 арк., які добровільно виданні органу досудового розслідування 15.08.2019 року, та які зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000608 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 366 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначили, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000608 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 366 КК України.

Так, під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що посадові особи склали завідомо неправдиві офіційні документи, в які внесли завідомо неправдиві відомості, які у подальшому надали до органів виконавчої влади.

Так, свідок ОСОБА_5 добровільно надав для долучення до матеріалів кримінального провадження висновок судово-почеркознавчої експертизи № 518/02 на 9 арк. та висновок експерта № 1 від 29.01.2016 на 8 арк.

Підставою для внесення клопотання стало те, що зазначені документи є речовими доказами у кримінальному провадженні, зберегли на собі сліди злочину та можуть бути використані як докази, а тому на них необхідно накласти арешт.

Слідчій в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити.

Вислухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000608 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 366 КК України.

Так, під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що посадові особи склали завідомо неправдиві офіційні документи, в які внесли завідомо неправдиві відомості, які у подальшому надали до органів виконавчої влади.

Окрім того, свідок ОСОБА_5 добровільно надав для долучення до матеріалів кримінального провадження висновок судово-почеркознавчої експертизи № 518/02 на 9 арк. та висновок експерта № 1 від 29.01.2016 на 8 арк.

Цього ж дня, зазначені речі були оглянуті та визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000608 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 366 КК України.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим доведено, що вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що добровільно виданні органу досудового розслідування, документи мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки вони є доказами вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт на висновок судово-почеркознавчої експертизи № 518/02 на 9 арк. та висновок експерта № 1 від 29.01.2016 на 8 арк., які добровільно виданні органу досудового розслідування 15.08.2019 року,

Вказані документи зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1