Номер провадження: 11-сс/813/1656/19
Номер справи місцевого суду: 494/855/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.09.2019 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0000235, внесеному до ЄРДР 27.07.2019 року за ст.290 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000235, внесеному до ЄРДР 27.07.2019 року за ст.290 КК України.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що слідчий у своєму клопотанні не обґрунтував необхідність та підстави такого арешту майна.
Крім того, слідчий суддя вказав, що в клопотанні прокурора відсутні обставини, які б свідчили про відповідність майна критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання у повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вилучений транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та об`єктом, який зберіг на собі сліди злочину, що може бути використано, як доках факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того зазначає, що ознаки підробки номера рами транспортного засобу, який належить ОСОБА_8 підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: заявою судового експерта КДТЗ Одеського НДЕКЦ ОСОБА_9 , протоколом огляду від 26.07.2019 року та висновком експертного дослідження від 03.08.2019 року.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна у повному обсязі.
До початку судового засідання, прокурор звернувся до суду із заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Власник майна, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання апеляційного суду, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.
Враховуючи наведене, та з урахуванням того, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, апеляційний суд розглядає апеляцйну скаргу за їх відсутністю та згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України технічну фіксацію судового розгляду не проводить.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дають можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.ст.2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання, прокурором при його затвердженні та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, з клопотання слідчого вбачаєтъся, що слідчим відділом Березiвського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримiнальному провадженнi № 00002335 внесеному до €дин ого реєстру досудових розслiдувань 27.07.2019 року за ознаками кримiнального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Предметом розслiдування у даному кримiнальному провадженнi є нанесення не в заводських умовах, шрифтом, що не використовується підприємством-виробником номера рами автотранспортного засобу марки «ГАЗ» моделi «3309», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .. При цьому, факт пiдробки iдентифiкацiйного номера автотранспортного засобу було виявлено судовим експертом ОНДЕКЦ МВС України ОСОБА_9 , про що є вiдповiдна заява, копiя якої також долучена до клопотання слідчого.

26.07.2019 року, в ходi огляду, слiдчим виявлено та вилучено автотранспортний засiб марки «ГАЗ» моделi «3309», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кабiнi бiлого кольору, жовтому кузовi, 2008 року випуску, iз зазначеним номером рами «Х.968522», який перебував на узбiччi дороги навпроти домоволодiння №22 по вул. Мiчурiна в м. Березiвка, Одеської областi.

Вiдповiдно до свiдоцтва про реєстрацію автотранспортного засобу серії ВНС номер 201681 на ГАЗ 3309, за реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер шасi (кузова. рами (VIN)) є « НОМЕР_2 », власником є ОСОБА_8 . адреса: АДРЕСА_1 .

Вiдповiдно до довiреностi серп ННА номер 562658 вiд 29.03.2018 року, ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , експлуатувати та розпоряджатися вищевказаним автомобілем, строком на три роки.

Клопотання начальника слiдчого вiддiлення Березiвського ВП ГУНП в Одеськiй областi про накладення арешту на вищевказаний автотранспортний засiб обгрунтоване метою збереження цього автомобiля, як речового доказу у даному кримiнальному провадженнi, запобiганню приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, пересування, передачі та настання інших наслідків, як: можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Однак, в клопотанні слідчого про арешт майна, всупереч вимогам КПК України не визначено спосіб обмеження, а саме щодо розпорядження, використання майном.

Наведенi обставини слiдчим суддею проiгнорованi, як i наявнi визначенi КПК України пiдстави для відмови у накладенні арешту.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що під час розгляду клопотання приймали участь слідчий та прокурор. Однак, в матеріалах судової справи відсутній журнал судового засідання, що відповідно до положень п.7 ч.2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання слідчого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, Одеськiй апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.09.2019 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0000235, внесеному до €РДР 27.07.2019 року за ст.290 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника Березiвського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , про арешт майна у кримiнальному провадженнi №0000235, внесеному до ЄРДР 27.07.2019 року за ст.290 КК України -повернути прокурору - процесуальному керівнику у зазначеному кримінальному провадженні, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4