Справа № 466/9456/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004290 від 16.11.2018 року щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не військовозобовязаного, раніше судимого: вироком від 25.04.19 Шевченківського районного суду м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає м.Винники

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 13.11.2018 приблизно о 20 год. 40 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Сільпо-Фуд», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 358А, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав із полиці ікру лососеву зернисту, обємом 130 грам, вартістю 239,20 грн. (без врахування ПДВ) у кількості 1 шт., після чого помістив викрадене в праву кишеню своїх штанів, пройшов через лінію кас не розрахувавшись за вказаний товар та залишив приміщення магазину, чим заподіяв ТзОВ «Сільпо-Фуд» майнову шкоду на загальну суму 239 грн. 20 коп. (без врахування ПДВ).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті, визнає себе винним у викраденні майна, а саме ікру лососеву зернисту обємом 130 грам, яку в подальшому продав. На час розгляду обвинувального акту не відшкодував збитків потерпілій стороні.

Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається, також повідомив що не оплатив штрафу за попереднім вироком, але влаштувався на роботу і бажає оплатити.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого і оглядом характеризуючих даних щодо обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході судового розслідування доказами, визнавальними показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід вірно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. „Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках у нарко та психоневрологічному диспансері не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, що обтяжує покарання не встановлено і таких не зазначено в обвинувальному акті, суд вважає, що покарання слід обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді обмеження волі.

Так, ОСОБА_4 вироком від 25.04.19 Шевченківського районного суду м.Львова засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн. та штрафу не оплатив, однак за його інформацією влаштувався вантажником у компанії АТБ та перебуває на випробувальному терміні, має намір виконати призначене покарання у виді штрафу.

Враховуючи особу обвинуваченого, раніше не притягувася до кримінальної відповідальності, нанесена шкода є незначною, згідно досудової доповіді Центру пробації ризик вчинення повторності кримінальних правопорушень та небезпеки для суспільства є середній, суд вважає, що виправлення особи може бути і без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього ст.75,76 КК України.

У відповідності до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому призначене покарання за вироком від 25.04.19 у виді штрафу слід виконувати окремо.

Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки, передбачені п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

У відповідності до ч.3 ст.72 КК України призначене покарання за вироком від 25.04.19 Шевченківського районного суду м.Львова у виді штрафу слід виконувати окремо.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Львова.

Суддя ОСОБА_1