Ухвала Іменем України
28 травня 2019 року

м. Київ
справа № 308/10505/18

провадження № 51-2498ска19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2018 року,
встановив:
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 10200 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на зазначену постанову місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування постанови місцевого суду та закриття адміністративного провадження через відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши, наведені у касаційній скарзі доводи та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_4 оскаржила в касаційному порядку судове рішення, ухвалене судом згідно з законодавством України про адміністративні правопорушення.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 пп. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає ( ч.ч. 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені у статті 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене, оскаржене ОСОБА_4 судове рішення не може бути предметом перегляду в касаційному порядку.
Як зазначалося, КУпАП не містить норми про касаційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення. В цьому законі також не визначено, як має діяти суд в разі, якщо така скарга до нього надійшла. Тому, в таких випадках задля подолання законодавчої прогалини є можливим застосувати аналогію закону, а саме ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), яка регулює подібні правовідносини.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України,

ст. 294 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3