Номер провадження: 11-кп/813/860/19
Номер справи місцевого суду: 520/3030/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року про закриття провадження за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,-

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року постановлено провадження по заяві ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2004 року і ухвали Верховного суду України від 06.09.2005 року за нововиявленими обставинами закрити, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подана не тією особою, відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та ст. 400-7 КПК України (в ред. 1960 р.).

На дану ухвалу захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати, призначити новий судовий розгляд заяви засудженого в тому ж суді в іншому складі суду.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції під час розгляду заяви засудженого ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушено його право на захист, так як не допитано засудженого.

Також захисник зазначає, що районним судом помилково застосовано до заяви ОСОБА_8 вимоги п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України , тому що, на думку апелянта, вказані вимоги застосовуються лише до порядку подання заяв про перегляд судових рішень Верховним судом України в порядку глави 32-1, ст. ст. 400-11-400-25 КПК України (в ред. 1960 року).

Під час судового розгляду апеляційної скарги суддями: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановлені обставини, які унеможливлюють їх участь в судовому розгляді вказаної апеляційної скарги, в зв`язку з чим, ними заявлено самовідводи.

Обґрунтовуючи заяви про самовідвід судді: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявили, що вони в складі Апеляційного суду Одеської області 19.11.2018 року розглядали апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року щодо залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2004 року і ухвали Верховного Суду України від 06.09.2005 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволено, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасовано, матеріали за заявою засудженого ОСОБА_8 повернуто на новий розгляд зі стадії відкриття провадження.

Підставами для скасування ухвали суду першої інстанції стало те, що під час розгляду заяви засудженого ОСОБА_8 судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог КПК України, а саме: суд першої інстанції в порушення вимог ст. 400-7 КПК України (в ред. 1960 року) та п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, прийняв до розгляду та відмовив в задоволенні заяви, поданою не тією особою. Крім цього, судом першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 31 КПК України, заява засудженого розглядалась суддею одноособово.

Суддя ОСОБА_3 , обґрунтовуючи заяву про самовідвід зазначив, що він в складі Апеляційного суду Одеської області від 19.07.2017 року також висловлював свою позицію по вказаному провадженню за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2017 року про повернення заяви засудженого ОСОБА_8 . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.07.2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволено частково, оскаржувану ухвалу скасовано, призначено новий розгляд заяви ОСОБА_8 в Київському районному суді м. Одеси.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення заяв суддів про самовідвід; дослідивши матеріали заяви засудженого, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2019 року зазначено, що положення п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року в редакції, яка діяла до 12 грудня 2017 року, стосуються перегляду справ Верховним Судом України відповідно до глави 33 КПК України (в ред. 2012 року).

Верховний Суд, виходячи з системного аналізу ст. 5 та розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, а також усталеної практики касаційної інстанції, дійшов такого висновку: якщо заява про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, постановленого до набрання чинності КПК України 2012 року, подана після набрання ним чинності, то такий перегляд здійснюється за правилами цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що заява засудженим ОСОБА_8 подана 22.02.2017 року відповідно до вимог КПК України, в редакції, яка діяла до 12 грудня 2017 року (т. 1 а. с. 1-10).

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що, оскільки ухвала Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року постановлена на підставі висновків апеляційного суду, зазначених в ухвалі від 19.11.2018 року, які суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 09.07.2019 року, це є обставиною, яка може викликати сумнів у неупередженості суддів, та є підставою для заявлення суддями самовідводу.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Таким чином, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, у разі подальшої участі суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в даному провадженні за заявою засудженого ОСОБА_8 , зазначені обставини можуть викликати сумніви у їх неупередженості, що обумовлює необхідність заявлення ними самовідводу.

Пунктом четвертим частини першої статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Заявляючи самовідвід на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддями враховуються положення ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року, у відповідності до яких неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, забезпечення дії принципу незалежності, неупередженості та безсторонності, в тому числі і у стороннього спостерігача. Вона знаходить вияв не лише у змісті рішення, але й у ході судового процесу, що передує винесенню рішення.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

В даному випадку, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний. ЄСПЛ у рішенні у справі «Агрокомплекс» протии України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

З урахуванням наведеного, на виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 80 КПК України, з метою недопущення виникнення сумнівів у неупередженості та безсторонності суддів Одеського апеляційного суду: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в прийнятті рішення за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до висновку, що заяви про самовідвід суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 376, 405 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заявлені суддями Одеського апеляційного суду: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самовідводи від розгляду апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року щодо закриття провадження за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2004 року і ухвали Верховного суду України від 06.09.2005 року за нововиявленими обставинами, задовольнити.

Матеріали провадження №11-кп/813/860/19 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4