Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/433/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , наразі є засудженим:

-вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2017 року - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі;

-вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року - за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185; частиною 3 статті 185; частиною 2 статті 289; частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - остаточно до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; є звільненим від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в 1 рік.

та

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, наразі проходе строкову службу у Збройних Силах України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене та визнане недоведеним.

1. Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні такого злочину
приблизно о 04:00 годині 14 жовтня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебуваючи на зупинці громадського транспорту "6-та Слобідська". облаштованій по проспекту Центральному в м. Миколаєві (неподалік від входу до ринку "Україна" та магазину "Градус", розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 186) побачивши невідомого їм чоловіка, який сидів на зазначеній зупинці громадського транспорту, переслідуючи раптово виниклий корисливий мотив та бажаючи незаконно збагатитися за рахунок заволодіння чужим майном, об`єднані єдиним злочинним умислом, підбігли до потерпілого ОСОБА_8 , біля якого на лавці знаходився рюкзак сірого кольору вартістю 450 грн. з паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та військовим квитком на це ж ім`я, й ОСОБА_4 спробував вдарити ОСОБА_8 ногою в область обличчя, та, не влучивши, схопив рюкзак і відбіг із ним приблизно на 7 метрів в бік вулиці 6-та Слобідська.
Законні вимоги ОСОБА_8 щодо повернення належного йому рюкзаку ОСОБА_4 та перебуваючий весь цей час поряд з ним ОСОБА_6 , який усвідомлював протиправність їх дій (відкритого викрадання рюкзаку) та мав спільний з ОСОБА_4 умисел на незаконне відчуження майна, проігнорували, через що потерпілий, розуміючи той факт, що самостійно відібрати рюкзак у двох осіб він не взмозі, зайшов до магазину "Градус", розташованого поруч із зупинкою, та покликав на допомогу свідка ОСОБА_11 , пояснивши останньому обставини вилучення в нього майна.
Упродовж перебування потерпілого у приміщенні магазину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходились на вулиці біля вказаної вище зупинки громадського транспорту й мали реальну можливість розпорядитись награбованим майном.
Приблизно через хвилину після заходження потерпілого до магазину ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 вийшли на вулицю й потерпілий повторно звернувся до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з проханням повернути йому рюкзак, нащо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповіли відмовою, запропонувавши їм самим забрати рюкзак. При цьому ОСОБА_6 продемонстрував вийнятий з кишені предмет, ззовні схожий на шило.
Злякавшись ОСОБА_8 та ОСОБА_11 забігли до магазину "Градус" та викликали співробітників поліції, а ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись вилученим майном на власний розсуд.

2. Вказані дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.

Підстави виправдання обвинувачених.

І……Ухвалюючи вирок за цим обвинуваченням, суд виходе з таких загальних засад та нормативних вимог.

3. Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17): "При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

4. В цьому випадку органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчинили саме злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, тобто - викрадення (вилучення) чужого майна відкритим способом.

4.1. Обов`язковими елементом суб`єктивної сторони такого злочину є:
-прямий умисел;
-корисливий мотив.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2018 року у справі № 227/3367/16-к (провадження № 51-18 км18), під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.
За наявності такого мотиву у результаті протиправного вилучення чи заволодіння чужим майном винний одержує фактичну можливість володіти, користуватись чи розпоряджатись таким майном, як своїм власним.
За такого під час викрадення чужого майна відкритим способом обвинувачений під час вилучення чужого майна бажає отримати таке майно у своє володіння, користування чи розпорядження.

ІІ……Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає, що:
-в цьому випадку обвинувачення та захист згодні з наявністю обставин, що характеризують об`єктивну сторону дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зокрема - із тим, що вони на певному етапі дійсно відкрито вилучили належний ОСОБА_8 рюкзак з володіння потерпілого
-в той же час, обвинувачення та захист, не згодні щодо обставин, що характеризують суб`єктивну сторону вчиненого обвинуваченими діяння, а саме:
-обвинувачення стверджує, що під час вчинення вказаних в обвинувальному акті дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 діяли з корисливих мотивів;
-захист стверджує, що під час вчинення вказаних в обвинувальному акті дій обвинувачені діяли з мотивів неповаги до суспільства.
За такого суд перш за все розгляне доведеність поза розумним сумнівом обставин, що характеризують суб`єктивну сторону вчинених обвинуваченими дій.
Оцінка доказів, наданих сторонами (перш за все - стороною обвинувачення) із приводу цих обставин призводить до такого.

5. Про обставини вилучення рюкзака в потерпілого ОСОБА_8 свідчать такі докази.

5.1. З показів потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та даних, отриманих внаслідок проведених за участі кожного з них слідчих експериментів, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
14 жовтня 2016 року близько 04:00 годині ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підійшли до потерпілого, який в той час сидів на лавці на зупинці "Вулиця 6 Слобідська", розташованої неподалік від магазину "Градус", розташованого у будинку 186 по проспекту Центральному у місті Миколаєві, та ОСОБА_4 наніс в його бік удар ногою.
Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять, та сторони про наявність таких доказів не посилаються.

5.2. Далі, з показів потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та даних, отриманих внаслідок проведених за участі кожного з них слідчих експериментів, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
після вчинення цих дій потерпілий встав з лавки, залишивши на ній рюкзак, та відійшов від місця його розташування на відстань, що не давала можливість його утримувати /як зазначено в обвинувальному акті - на 7 метрів/.
Доказів на спростування цієї обставини матеріали справи не містять, та сторони про наявність таких доказів не посилаються.

5.3. Далі, з показів обвинуваченого ОСОБА_4 , наданих ним під час судового засідання "10" березня 2017 року, відомостей, що містяться у протоколі слідчого експерименту за його участі;твідомостях, що містяться у протоколі слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 , та його первісних показів, наданих ним під час судового засідання 05 квітня 2019 року, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
після того, як потерпілий відійшов, а його рюкзак залишився на лавці, ОСОБА_4 взяв цей рюкзак.

5.4. Про те, що будь-хто з обвинувачених будь-коли у будь-якій формі пред`являв до потерпілого вимогу щодо передачі рюкзака чи іншого майна, або будь-яку іншу вимогу стосовно цього предмету чи іншого майна, ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий не посилаються, та доказів такого матеріали справи не містять.

Наведені докази у їх сукупності доводять, що рюкзак вибув з володіння потерпілого не внаслідок дій обвинувачених щодо цього предмету, але - внаслідок дій самого потерпілого у відносинах з обвинуваченими, зміст яких /відносин/ стосувався особи потерпілого, але не його майна.
6. Далі, з показів потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та даних, отриманих внаслідок проведених за участі кожного з них слідчих експериментів, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
-одразу після отримання рюкзака ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_6 , маючи до такого можливість та не маючи до такого жодних перешкод, жодних дій щодо зникнення з місця подій не вжили та не збирались вживати;
-одразу після отримання рюкзака потерпілий звернувся до обвинувачених із вимогою повернути рюкзак, на що обвинувачені відповіли, не випускаючи рюкзака з рук /далі - мовою оригіналу/ "Подойди и возьми", закликаючи потерпілого підійти до них.
До того потерпілий додав, що на той момент вважав, що /далі - мовою оригіналу/: "Это явно была провокация", спрямована на продовження конфлікту між ними.
Доказів на спростування цієї обставини матеріали справи не містять, та сторони про наявність таких доказів не посилаються.

Наведені докази у сукупності доводять, що з отриманням можливості розпорядитись вилученим в ОСОБА_8 майна:
-обвинувачені такою можливістю не скористались;
-взаємодія обвинувачених та потерпілого щодо вилученого майна не припинилась;
-такі відносини продовжувались за бажанням самих обвинувачених.

7. Щодо подальших дій відносно вилученого в потерпілого рюкзака свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

7.1. З показів свідка ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та даних, отриманих внаслідок проведених слідчих експериментів за участі обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
Одразу після описаних вище подій потерпілий до обвинувачених за рюкзаком не пішов, але - зайшов у приміщення розташованого поруч магазину "Градус", де розповів свідку ОСОБА_11 про події, що відбулись на вулиці.
ОСОБА_11 вийшов на вулицю з тим, щоб подивитись, що відбувається, та побачив поруч із місцем вчинення злочину двох хлопців / ОСОБА_4 та ОСОБА_6 /, які тримали в руках рюкзак.
Тоді він почав пропонувати їм повернути рюкзак, на що ті відповіли, щоб потерпілий вийшов та забрав в них рюкзак сам.
Далі, свідок зробив крок в бік обвинувачених, та побачив в руці ОСОБА_6 предмет, який він /свідок/ сприйняв, як шило.
Після цього свідок, побоюючись за своє життя та здоров`я, повернувся до приміщення магазину, та разом з потерпілим викликав поліцію.
Доказів на спростування цієї обставини матеріали справи не містять, та сторони про наявність таких доказів не посилаються.

7.2. Свідок ОСОБА_11 також вказував, що, коли він вийшов на вулицю з тим, щоб подивитись, що відбувається, та побачив поруч із місцем вчинення злочину двох хлопців / ОСОБА_4 та ОСОБА_6 /, які тримали в руках рюкзак, після того, як у відповідь на його вимогу повернути рюкзак, обвинувачені відповіли, щоб потерпілий вийшов та забрав рюкзак сам, а такого не відбулось, ОСОБА_4 заглянув у рюкзак, "перевернул" рюкзак та кинув його на лавку.
Та, після цих дій, обвинувачені продовжили вимагати, щоб до них підійшов потерпілий або свідок, а коли, зокрема, він / ОСОБА_11 / від такого відмовився, з місця події обвинувачені пішли.
При цьому свідок стверджував, що будь-яких вимог майнового характеру жоден обвинувачений не висував.

7.3. Потерпілий також вказував, що вийшов на вулицю разом із свідком ОСОБА_11 , побачив поруч із місцем вчинення злочину двох хлопців / ОСОБА_4 та ОСОБА_6 /, які тримали в руках рюкзак; разом зі свідком запропонував рюкзак повернути, але обвинувачені наполягали на тому, щоб він /потерпілий/ підійшов до них та сам забрав рюкзак. При цьому він побачив в руці ОСОБА_6 предмет, який сприйняв, як шило, після чого, побоюючись за своє життя та здоров`я, до магазину повернувся.
При цьому потерпілий зазначав, що не бачив, як обвинувачені оглядали або ж перевертали рюкзак.

7.4. Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що зрештою обвинувачені місце вчинення злочину покинули, залишивши рюкзак на ньому та не вилучивши з нього жодного предмету.
Наведене, окрім іншого, підтверджується:
-заявою потерпілого про добровільну видачу рюкзака, у якій потерпілий зазначає, що надає працівникам поліції рюкзак, який був в його розпорядженні після закінчення дій обвинуваченими;
-протоколом огляду предметів - рюкзаку та його вмісту - від 14 жовтня 2016 року.

Наведені докази у сукупності доводять, що, не зважаючи на наявну можливість розпорядитись майном ОСОБА_8 на власний розсуд:
-обвинувачені такою можливістю не скористались;
-взаємодія обвинувачених та потерпілого щодо вилученого в потерпілого майна не припинялась;
-обвинувачені навмисно вчиняли дії щодо вилученого в потерпілого майна виключно демонстративно;
-обвинувачені припинили свої протиправні дії не в зв`язку із вилученням чужого майна та отриманням можливості розпорядитись ним, але - лише тоді, коли усвідомили марність спроб щодо продовження відносин з потерпілим або свідком особисто.

Наведене у сукупності не може бути розумно пояснене інакше, ніж тим, що мотиви дій обвинувачених не могли бути задоволеними внаслідок одержання матеріальних благ, але - передбачали за необхідну складову досягнення результату, який не був пов`язаним з майном потерпілого, та такий результат й складав спрямованість їх умислу.
Таке доводить відсутність в діях обвинувачених корисливого мотиву, а за такого - складу злочину, про який йдеться в обвинувальному акті.

ІІІ……Посилання прокурора та, частково, потерпілого, про наявність в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_6 складу відкритого викрадення чужого майна суд вважає неприйнятними з огляду на таке.

8. Прокурор та потерпілий (як безпосередньо у суді, так й - під час повідомлення про вчинення злочину, прийняття якого оформлене протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується)) стверджували про вчинення обвинуваченими саме такого злочину, виходячи лише з того, що вони дійсно вилучили майно потерпілого.
Але, як зазначалось вище, для кваліфікації дій особи за статтею 186 Кримінального Кодексу України самого по собі факту вилучення майна не достатньо; необхідним для такої кваліфікації є й встановлення в діях обвинуваченого корисливого мотиву та прямого умислу, спрямованого саме на протиправне обернення на свою користь вилученого майна. Некорисливе ж вилучення чужого майна складу вказаного злочину не утворює.
В цьому випадку ж внаслідок судового розгляду доведена відсутність корисливого умислу в діях обвинувачених, що виключає можливість кваліфікації їх дій за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.
9. Прокурор посилається про те, що, вилучивши майно потерпілого, обвинувачені отримали можливість розпорядитись ним.
Спираючись про таке, прокурор стверджував, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , отримавши можливість розпорядитись рюкзаком потерпілого, вже вчинили закінчений злочин проти власності.
Але змістом цих посилань є спроба відокремити дії обвинувачених щодо вилучення майна потерпілого від їх інших дій.
Проте, таке відокремлення є штучним, адже, як доведено вище, з вилученням в потерпілого майна взаємодія між ОСОБА_8 та обвинуваченими щодо такого майна не припинялась.

10. Прокурор та потерпілий по суті стверджували, що під час дій відносно потерпілого обвинувачені діяли з декількома альтернативними мотивами, один з яких був корисливим.
З цього приводу, зокрема, потерпілий зазначав, що обвинувачені хотіли і - заволодіти його майном, і - вчинити відносно нього насильницькі дії.
Але з такими твердженнями прокурора та потерпілого погодитись неможливо, адже, як доведено вище, в діях, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, корисливий мотив є відсутнім.

11. Прокурор та потерпілий посилаються про те, що той факт, що обвинувачені повернули вилучене ними майно в цьому випадку свідчить не про відсутність в них корисливого мотиву, але - про те, що внаслідок вчинення злочину вони не змогли задовольнити такий мотив, адже не знайшли цінних речей, якими бажали заволодіти та які вилучили б у разі їх наявності.
Стосовно цього твердження суд відзначає наступне.

11.1. Корисливий мотив при вчиненні дій, вказаних в обвинувальному акті, має бути доведений поза розумним сумнівом, та його наявність не може підтверджуватись припущеннями.
В цьому випадку ж твердження про те, що у разі наявності цінних речей в рюкзаку обвинувачені неодмінно б їх вилучили є нічим іншим, як припущенням, на якому обвинувачення ґрунтуватись не може.
В той же час, наявність в обвинувачених корисливого мотиву, як зазначалось вище, не тільки не підтверджується належними та допустимими доказами, але - навпаки - спростовується наведеною вище сукупністю доказів, що були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження.
При цьому згаданий в цій частині доводів прокурора та потерпілого факт у спростуванні наявності в обвинувачених корисливого мотиву не є ані - суттєвим, ані - вирішальним.

11.2. До того ж, в цій частині твердження потерпілого та обвинуваченого, з огляду на встановлені судом обставини кримінального провадження, не можуть бути усвідомлені інакше, ніж твердження про те, що, отримавши у своє володіння внаслідок вказаних в обвинувальному акті дій рюкзак потерпілого, обвинувачені бажали вчинити інший злочин, який неодмінно вчинили б за наявності певних обставин.
Але твердження про вчинення обвинуваченими іншого злочину /або ж - замаху на його вчинення/ наданий суду обвинувальний акт не містить.
З огляду на таке перевірка тверджень про таке в межах цього кримінального провадження не є можливою.

12. Прокурор посилається про "стійку схильність ОСОБА_4 до скоєння корисливих злочинів".
Проте, відповідно до прямих вказівок у частині 1 статті 88 Кримінального Процесуального Кодексу України відомості про ці обставини на підтвердження обвинувачення є недопустимими.

13. Суд також відзначає, що, хоча й виходячи за межі правової кваліфікації дій обвинувачених в обвинувальному акті, прокурор стверджує, що дії обвинувачених носили у собі погрозу застосування насильства відносно потерпілого.
Але у разі вчинення злочину, передбаченого статтею 186 Кримінального Кодексу України такі погрози мають носити "інструментальний характер" та виступати способом заволодіння майном.
Наведені вище докази у своїй сукупності ж свідчать про протилежне, а саме - про те, що в цьому випадку майно потерпілого було обране обвинуваченими, як привід для вчинення дій відносно самого потерпілого.
Отже, в цій частині посилання обвинувачення не спростовують, але - навпаки - підтверджують висновок суду про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Мотиви, з яких суд не враховує частину доказів.

14. Під час судового засідання 05 квітня 2019 року обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий погодились із тим, що на початку конфлікту між ними обвинувачений взяв з лавки рюкзак лише тоді, коли потерпілий зайшов до приміщення магазину.
Проте, як зазначалось вище, раніше вони надавали покази про те, що рюкзак обвинувачений взяв тоді, коли потерпілий відійшов від нього на 7 метрів.
В цій частині покази обвинуваченого та потерпілого суд вважає наслідком того, що з моменту вчинення злочину до моменту надання цих показів сплинув значний проміжок часу, через що не вважає їх в цій частині достовірними.
Достовірними ж суд вважає попередні покази обвинуваченого та потерпілого, які й поклав у підґрунтя судового рішення.

15. На підтвердження винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину публічним обвинуваченням надані протоколи їх пред`явлення для впізнання.
Але відомості, що містяться у цих протоколах, зводяться до підтвердження причетності обвинувачених до подій, що є предметом розгляду в межах цієї справи.
Такі відомості є достатньо підтверджені іншими доказами та сторонами або потерпілим не оспорюються.
За такого під час винесення вироку по суті справи відомості, що містяться у цих документах, судом не використовуються.

16. Публічним обвинуваченням суду також наданий протокол огляду місця події.
Проте, цей протокол містить лише опис місця події, жодних відомостей, що дозволяють встановити зміст самої події не містить.
За такого під час винесення вироку по суті справи відомості, що містяться у цьому документі, судом не використовуються.

Обґрунтування рішення по суті пред`явленого обвинувачення.

17. Приймаючи рішення по суті справи, суд враховує вимоги частини 1 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких:
"1.Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження"

17.1. Наведене, окрім іншого, означає, що за наслідками судового розгляду суд може виключити з обвинувачення певні ознаки елементів складу злочину, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до пункту 18 Постанови № 5 від 29 червня 1990 року /з послідуючими змінами/ Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" у разі виникнення внаслідок такого підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

17.2. В той же час, відповідно до наведених вище вимог статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України суд не має право самостійно встановити наявність ознак елементів складу злочину, які не були вказані в обвинувальному акті, адже таке потягне за собою вихід за межі судового розгляду.

18. Застосування цих приписів до обставин розгляду цієї справи призводить до такого.

18.1. В цьому випадку наявність корисливого мотиву в діях як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

18.2. Саме по собі виключення цієї ознаки суб`єктивної сторони вчиненого ними злочину з пред`явленого кожному з них обвинувачення не дає підстав для застосування відносно будь-кого з них будь-якого закону про кримінальну відповідальність, адже їх дії не можуть бути кваліфіковані без такої ознаки суб`єктивної сторони, як мотив їх вчинення.

18.3. Встановлення ж дійсного мотиву їх дій призведе до виходу за межі пред`явленого їм обвинувачення, через що - не є можливим.

Отже, суд має прийти до висновку лише про відсутність в їх діях складу інкримінованого їм злочину.

19. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 373, пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин суд має ухвалити у справі виправдувальний вирок.

Отже, обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням слід визнати невинуватими та виправдати.

Вирішення питання про долю речових доказів.

Речові докази у справі - рюкзак, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 як предмет кримінального правопорушення, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути їх власнику - потерпілому ОСОБА_8 .

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Запобіжні заходи в межах цього кримінального провадження не обирались.

Судові витрати в межах цього кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_12 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - за відсутністю в його діях складу цього злочину.

ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - за відсутністю в його діях складу злочину.

Речові докази у справі - рюкзак, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 - повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_13 =

04.09.2019