Справа №481/131/19 пров. 1-кп/478/31/2019
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
педагога ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка кримінальне провадження №0000610 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,
В с т а н о в и в:
В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000610 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.
В судовому засіданні прокурором Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, оскільки попередній запобіжний захід закінчується 30 серпня 2019 року.
Подане клопотання прокурором обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватися від суду; впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що є всі підстави продовжити застосування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив суд продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_4 , її законний представник ОСОБА_5 клопотання прокурора підтримали.
Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в продовженні запобіжного заходу та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також порушення порядку вручення обвинуваченому копії вказаного клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримавши позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши докази при розгляді цього клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначених частиною першою вказаної статті.
Згідно з положеннями ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.
Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
При вирішені питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.
Суд враховує, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та є обставиною, яка збільшує ризик можливого приховування від органів правопорядку та правосуддя; обвинувачений є громадянином Російської Федерації без реєстрації постійного місця проживання, відсутність за ним зареєстрованого місця проживання на території України дає можливість безперешкодно покинути територію України; у обвинуваченого відсутнє інше житло, крім місця проживання його співмешканки ОСОБА_5 в с. Веселий Поділ, Новобузького району, Миколаївської області, де також проживає неповнолітня потерпіла ОСОБА_4 , куди обвинувачений може повернутись, в разі звільнення його з-під варти, та впливати на останніх з метою уникнення від кримінальної відповідальності за злочин, в якому обвинувачується або продовжити вчинення протиправних дій проти них; обвинувачений не працює, доходу не має, схильний до насильства відносно членів сім`ї.
Вказані вище обставини унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, яке не знизить вказані ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Також, в ході судового засідання та розгляду вказаного клопотання суд переконався в тому, що обвинуваченому було забезпечено право на отримання примірника клопотання в порядку визначеного ч. 2 статті 184 КПК України, проте останній відмовився від підпису про його отримання. Наведені обставини були повідомлені прокурором та підтверджені обвинуваченим в судовому засіданні.
За такого, оскільки прокурором доведено, що ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились, суд приходить висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим строк тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 199, 331, 369-372, 383, 395 КПК України, суд, -
П о с т а н о в и в:
Продовжити застосування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 25.10.2019 року включно.
Строк дії ухвали в частині тримання під вартою закінчується о 14 год. 28 хв. 25 жовтня 2019 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 7-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1