Справа № 308/9919/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
26.09.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої)
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
Цією ухвалою клопотання слідчого СВ поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Опель» моделі «Вектра» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишено його на спецмайданчику тимчасового тримання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області до проведення за його участю всіх слідчих дій.
З клопотання вбачається, що 24.08.2019 о 09 год. 40 хв. надійшло повідомлення зі служби 101 про те, що 24.08.2019 о 09 год. 40 хв. за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, біля будинку 36 водій марки «Опель» моделі «Вектра» номерний знак НОМЕР_1 допустив зіткнення з пішоходом ОСОБА_9 , 1941 року народження, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється.
24.08.2019 під час огляду місця події, який проводився за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, напроти будинку 36 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Опель» моделі «Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на спецмайданчик Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що з метою збереження всіх речових доказів у даному кримінальному провадженні та унеможливлення переховування вказаного транспортного засобу, існує обґрунтована необхідність у накладенні арешту на таке майно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказує, що слідчим, в порушення вимог ст. 170 КПК України не зазначені встановлені процесуальним законом необхідні вимоги до клопотання, зокрема, підстава, мета та обґрунтування необхідності арешту майна, що є перешкодою для розгляду такого клопотання.
Також вважає, що слідчим суддею безпідставно та необґрунтовано поновлено процесуальні строки визначені ч. 5 ст. 171 КПК України. Наведені в оскаржуваній ухвалі причини для поновлення строку для подання клопотання про арешт транспортного засобу (наявності потерпілого, встановлення ступеню тяжкості його ушкоджень та відсутності у суду будь-яких відомостей щодо проведення всіх слідчих дій) вважає надуманими, оскільки до теперішнього часу жодну особу не визнано потерпілою у кримінальному провадженні і вказане не впливає на поважність причин пропуску слідчим встановленого процесуальним законом строку для подання клопотання. У зв`язку з пропуском строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, таке не підлягало задоволенню.
Крім того зазначає, що транспортний засіб не є майном, яке підлягає спеціальній конфіскації і санкція ст. 286 КК України не передбачає його конфіскацію, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, підозра ОСОБА_5 не оголошена, питання стягнення з останнього коштів взагалі відсутнє. Також слідчим не додано до клопотання постанови про визнання транспортного засобу речовим доказом.
Разом з тим вказує, що з доданих до клопотання доказів слідує, що зіткнення транспортного засобу з пішоходом відбулося поза пішохідним переходом на самій проїжджій частині дороги і водій транспортного засобу вжив заходів для гальмування і уникнення зіткнення, що підтверджує наявність гальмівного шляху на дорозі.
Матеріали клопотання не містять доказів того, що відсутність заборони або обмеження користування транспортним засобом призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Таким чином, правових підстав для заборони чи обмеження ОСОБА_5 у користуванні транспортним засобом немає, а тому відсутні підстави для накладення арешту на майно з обмеженням права на розпорядження та користування таким. Водночас ОСОБА_5 зобов`язується не вчиняти жодних дій спрямованих на знищення, псування, переобладнання чи пошкодження транспортного засобу.
Слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який його розглядав, не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, не відповідає вказаним вище вимогам закону, оскільки у ньому не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, яким чином таке майно може бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати і осіб, яким таке майно належить, а також не вказано про наявність ризиків передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Таким чином, в клопотанні є загальні посилання на законодавство, яке передбачає підстави для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Слідчий суддя у своїй ухвалі фактично вказав, що клопотання не грунтується на вимогах закону, та замість повернути його для усунення недоліків, вирішив по суті.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасом вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпорядження або користування майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя визначив місце арештованого майно, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 175 КПК України, замість зазначити який саме спосіб( вид) накладення арешту застосував.
З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню як необгрунтована на підставі п. 2 ч.1 ст. 409 КПК України, а клопотання про накладення арешту на майно - в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України - поверненню прокурору для усунення його недоліків. Апеляційний суд бере до уваги пояснення ОСОБА_5 як власника майна щодо безпідставності тримання його автомобіля на штрафмайданчику та що цими діями порушено його права на використання своєї власності, а тому встановлює строк для виправлення недоліків клопотання у менший строк ніж 72 год.
Керуючись ст. ст. 405, 407,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Судді: