Номер провадження: 11-сс/813/1647/19
Номер справи місцевого суду: 946/6755/19 1-кс/946/2524/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000023від 07.05.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 ,підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки зазначені ризики підтверджуються тим, що підозрюваний з метою уникнення від покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також може вчинити інший злочин, оскільки раніше неодноразово судимий та має тісні зв`язки з особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності.
Прокурор зазначив, що на теперішній час в Ізмаїльському міськрайонному суді триває судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, оскільки він не працює, неодружений та не має утриманців.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що на даному етапі досудового розслідування, можна вважати, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованою.

Так, відповідно до клопотання слідчого, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що у невстановлені дату та час, ОСОБА_8 , маючи умисел на придбання та зберігання вибухових пристроїв придбав два корпуси ручних осколкових гранат РГД-53 з маркуванням «л-98-76» та два запали УЗРГМ-23 з маркуванням «-80 УЗРГМ-2 583» та «-81-УЗРГМ- 2 583», які зберігав за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході санкціонованого Ізмаїльським міськрайонним судом обшуку будинку АДРЕСА_1 , 13.09.2019 працівниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області у період часу з 16 години 30 хвилин по 21 годину 10 хвилин, за місцем мешкання ОСОБА_8 виявлено та вилучено вищевказані вибухові пристрої, які ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання без передбаченого законом дозволу.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом обшуку від 13.09.2019 року:

- протоколом огляду предмету від 14.09.2019 року;

- протоколом затримання ОСОБА_8 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- іншими матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд звертає увагу, на ті обставини, що ОСОБА_8 був затриманий у м.Ізмаїл невстановленими особами та в кайданках доставлений до місця його роботи за адресою: м.Ізмаїл, вул. В.Винниченка, 2, куди приблизно через 15 хвилин прибув слідчий з понятими та провів обшук в складських приміщеннях, де було виявлено біля входу, на цементній підлозі дві гранати та два запали.

Слідчим суддею були враховані обставини застосування насильства працівниками поліції під час затримання ОСОБА_8 та вирішено питання щодо вжиття заходів, передбачених ч.6 ст.206 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг пояснити та надати належні докази, що стало підставою внесення відносно ОСОБА_8 відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000023 від 07.05.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Апеляційний суд вважає необґрунтованою вимогу прокурора про те, що ОСОБА_8 може переховуватися від слідства та вчинити інші злочини, оскільки він раніше судимий за вчинення тяжкого злочину та на цей час відносно нього в Ізмаїльському районному суді знаходиться на розгляді обвинувальний акт, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 два роки з`являється до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області де розглядається кримінальне провадженні. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 самостійно, за першою вимогою з`явився до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне проживання за місцем роботи по АДРЕСА_1 , є фізичною особою-підприємцем, має малолітню дитину, не порушує обов`язки покладені на нього оскарженою ухвалою, та вважає, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказані обставини беззаперечно доводять, що у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, наявність яких значно зменшує ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000023від 07.05.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3