Справа № 296/5568/19
Вирок
Іменем України

30 вересня 2019 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000196 від 11.11.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно охоронцем, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2014 року ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.06.2014р. № 607/214.

В подальшому, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.09.2014 р № 2 старшого солдата ОСОБА_5 зараховано в списки особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 аеромобільно десантного взводу 1 аеромобільно десантної роти.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 17,65,68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, ст. ст. 11,12,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

У період з 14.01.2015 р по 10.02.2015 р старший солдат ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування у Національному військово медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», та якому по закінченню рекомендовано надання відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, тобто, до 12 березня 2015 року.

Однак, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, 13 березня 2015 року о 08 год 00 хв військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. ст. 17,65,68 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11,12,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та маючи об`єктивні можливості для вчасного прибуття до місця проходження військової служби, у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування військової частини та поважних причин, в умовах особливого періоду, на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , не з`явився вчасно, обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв, та проводив час на власний розсуд до 09 год 30 хв 31 травня 2019 року.

31 травня 2019 року о 09 год 30 хв старший солдат ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України за дислокацією в АДРЕСА_4 , та заявив про себе, чим припинив вчинення злочину.

Своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні даного злочину визнав повністю. В судовому засіданні дав показання, які повністю співпадають із фабулою обвинувачення, фактичними обставинами справи та погодився з їх юридичною кваліфікацією, що запропонована стороною обвинувачення. Пояснив, що до військової служби вступив як доброволець, йшов служити до НОМЕР_2 бригади, розташованої в АДРЕСА_4 , з подальшим перетворенням даної бригади на 90-ту штурмову, з місцем знаходження у АДРЕСА_3 . Під час проходження військової служби, отримав поранення в зоні АТО, снаряд потрапив в будівлю, внаслідок чого отримав контузію. Був направлений до військового шпиталю по АДРЕСА_5 , однак там йому повідомили про відсутність місць в неврологічному відділенні. Він звернувся до лікарні за місцем реєстрації, де перебував на лікуванні, проходив процедури, масаж, однак психологічної допомоги йому не надавали, приймав заспокійливі, снодійні пігулки. Розумів про необхідність його подальшого повернення до м. Костянтинівка, до військової частини, однак ще мав наявні фізичні та психологічні проблеми. По приїзду до військкомату (збройний пункт), який направляє на базу, звернувся до старшого лейтенанта, на що останній сказав про те, що йому потрібно звернутися до військового шпиталю (вул. Л. Українки), з метою лікування, що ним було зроблено. У військовому шпиталі на стаціонарному лікуванні не перебував, приходив вранці, з ним працювали лікарі, з подальшим поверненням додому (денний стаціонар). Після реабілітації, 13.03.2015 р на базу не з`явився. Крім того, йому стало відомо про вагітність його дівчини, з якою мали намір в подальшому укласти шлюб. Розумів про необхідність повернення на військову службу, однак через погане самопочуття (шум у вухах, параноя, депресії) та психологічний вплив родичів дівчини він залишився. Крім того, наявна психологічна травма (смерть матері у 2006 році від онкологічного захворювання, батько за життя матері покинув сім`ю, він як старший син допомагав матері) мала вплив на бажання мати повноцінну сім`ю, побоювався не повернутися зі служби. У вчиненому розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, в подальшому сам з`явився до військової прокуратури. Зазначив, що у період з 13.03.2015 р по 31.05.2019 р працював, проживав разом з дружиною за її місцем проживання ( АДРЕСА_6 ), не переховувався, приїжджав на місце своєї реєстрації, провідував бабусю, жив звичайним життям, не повідомляючи про це командування. Про те, що перебуває в розшуку, не знав. Свою поведінку засуджує.

Суд, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження, погодившись на дослідження лише даних, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину, і ці умисні дії кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Так, обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено. В якості пом`якшуючої відповідальність обставини суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має молодий вік, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, його соціальні зв`язки одружений, має неповнолітню дитину, працює неофіційно, за місцем проходження служби характеризується позитивно, думку прокурора, враховуючи висновок органу пробації про середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на мінімальний термін із встановленням іспитового строку.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Речові докази, судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Речові докази, судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів, починаючи з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1