ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1108/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Трояни Бердянського району Запорізької області, громадянку України, незаміжню, освіта неповна середня, учениця 11 класу ЗЗНВК № 102, яка зареєстрована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, буд. 22а, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

У відповідності зі ст.ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
У відповідності зі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_9 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань апробації.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20799 грн.

Згідно зі змістом вироку, 07.06.2017 року, приблизно о 19.00, неповнолітня ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на сходовому майданчику біля входу до квартири АДРЕСА_2 , яку було завчасно орендовано вищевказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 під приводом перевірки та подальшої купівлі, заволоділа ноутбуком марки «Lenovo Z50-70», вартістю 20799 грн., який належить останньому. Після цього, ОСОБА_9 разом з викраденим майном, через вікно, покинула приміщення вищевказаної квартири, та передала ноутбук зазначеній невстановленій досудовим розслідуванням особі для подальшого продажу. Таким чином, своїми діями, неповнолітня ОСОБА_9 завдала матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 20799 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої посилається на незаконність та не обґрунтованість вироку суду першої інстанції. В обґрунтування скарги зазначає, що під час судового розгляду прокурором не доведений намір ОСОБА_9 на скоєння злочину, а також не встановлений розмір матеріальної шкоди, спричиненої злочином. Вказує, що потерпілий та свідок підтвердили той факт, що вони спілкувалися лише з чоловіком за телефоном. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу на спростування доводів обвинуваченої про те, що її також введено в оману молодим чоловіком на ім`я ОСОБА_12 . Оскільки ОСОБА_9 , якій на час вчинення злочину тільки виповнилось 16 років, не мала наміру на заволодіння чужим майном та вважала, що вона розігрує потерпілого і була впевнена, що згодом потерпілому повернуть ноутбук, тому на думку захисника, в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч2 ст.190 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої; потерпілого та його представника, які заперечували проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала. Зі змісту її пояснень випливало, що вона не бажала заволодіти чужими майном, про це її попросив хлопець на ім`я ОСОБА_12 .

Натомість вина ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме: протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.06.2017 року, потерпілий ОСОБА_7 зазначив про те, що 07.06.2017 року о 18:40 год. в під`їзді будинку АДРЕСА_3 біля квартири АДРЕСА_4 незнайома дівчина шахрайським шляхом заволоділа ноутбуком «Lenovo»; чеком магазину «MOYO» вартість «Lenovo» IdeaPad» становить 20799 грн.

Вина обвинуваченої підтверджується поза розумним сумнівом комплексом переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів. Зокрема прямим доказом вини є покази потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що 07.06.2017 року ввечері він підійшов з ноутбуком до будинку АДРЕСА_3 , зателефонував в домофон в квартиру АДРЕСА_4 , з квартири вийшла обвинувачена ОСОБА_9 , яка була в халаті та з рушником на голові, вона попросила його почекати за дверима, поки вона перевірить зарядний пристрій, також сказала, що в квартирі спить її дитина, краще почекати йому в коридорі. Він чекав близько 10 хвилин, дівчина не виходила, двері в квартиру були відчинені, він заглянув у квартиру, там нікого не було, вікно на кухні у квартирі було відкрито.

Судом давалася оцінка сукупності зібраних доказів, і ця сукупність доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку і всебічності спростовувала версію обвинуваченої про її непричетність до вчинення злочину. Висновки щодо наявності вини ОСОБА_9 , у вчиненні шахрайства викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Позиція обвинуваченої та невизнання вини розцінена судом, як обраний спосіб захисту і бажання останньої уникнути кримінальної відповідальності.

Покази ОСОБА_9 судом обґрунтовано оцінені критично, адже не підтверджуються жодним доказом і спростовуються доказами, наданими стороною обвинувачення.

Разом з тим, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 07.07.2017 року за участі потерпілого ОСОБА_7 , на підставі п.3 ч.2 ст.87 КПК України, оскільки ця слідча дія проведена слідчим без участі захисника, участь якого згідно з п.1 ч.2 ст.52 КПК України є обов`язковою стосовно неповнолітньої обвинуваченої.

В той же час, колегія суддів встановила, що потерпілий і під час досудового розслідування і під час судового розгляду беззастережно вказував на ОСОБА_9 як на особу яка заволоділа його майном.

Колегія суддів вважає, що поведінка ОСОБА_9 під час вчинення злочину, обраний нею одяг, манера поведінки після заволодіння майном потерпілого, вказують на наявність в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тому твердження сторони захисту про необізнаність ОСОБА_9 , що нею вчинялись незаконні дії щодо потерпілого ОСОБА_7 є необґрунтованими.

Судом першої інстанції враховані покази самої обвинуваченої, які відповідають фактичним обставинами провадження, щодо заволодіння нею ноутбуком.
Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вини обвинуваченої, судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка.
Переліченими доказами беззаперечно встановлено, факт заволодіння ОСОБА_9 майном потерпілого ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
Разом з цим, доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, та висунуті в цьому контекст версії судом спростовані, мотиви такого рішення наведені у вироку, а висновки ж суду щодо наявності вини ОСОБА_9 по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.190 КК України, викладені обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють позицію сторони захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції, однак цим доводам судом була дана належна і відповідна оцінка.

Вид та розмір покарання за скоєне кримінальне правопорушення на переконання колегії суддів було призначено судом із дотриманням вимог ст.65 КК України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок в частині визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст.190 КК України є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування, за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року, стосовно ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4