11-кп/804/659/19
225/3479/16-к

Категорія: ч. 1 ст.426, ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України 11-кп/804/659/19
225/3479/16-к
Головуючий у І інстанції: Ткач Г.В.
Доповідач: Бєдєлєв С.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Бєдєлєва С.І.

суддів Гєрцика Р.В., Преснякової А.А.

за участю секретаря Меркулової Я.О.

прокурора Магідіна В.Б.

захисника Усатенка Ю.Ю.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі кримінальне провадження №0001411, внесене до ЄРДР 28 серпня 2014 року, за апеляційною скаргою захисника Усатенка Ю.Ю. на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Подільск Одеської області, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

засуджено за

- ч.1 ст. 426 КК України до 1 року позбавлення волі;

- ч.1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі;

- ч.4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_1 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08.10.2015 по 20.06.2017 включно, а з 21.06.2017 року по 20.11.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_1 положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та повністю звільнено його від відбування призначеного покарання.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У період з квітня 2014 року по теперішній час з метою вчинення на території України терористичних актів та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, на території України та Російської Федерації створено терористичні організації «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») та «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), діяльність яких спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.

13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення, що введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та, відповідно до якого на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/9 від 7 жовтня 2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до статей 4, 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» до проведення антитерористичної операції залучено відповідні військові частини і підрозділи Збройних Сил України, що повинні забезпечувати із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

26 травня 2014 року Котовським районним військовим комісаріатом Одеської області на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 454/2014, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на військову службу під час мобілізації в особливий період у військовому званні «капітан» призваний громадянин України ОСОБА_1

Того ж дня, відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_1 для проходження військової служби направлено до військової частини - польова пошта В5509 (34 батальйон територіальної оборони м. Кіровоград, на даний час 34 окремий мотопіхотний батальйон).

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта В5509 від 26.05.2014 року № 13 капітана ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника інженерної служби цієї військової частини.

З 14 липня 2014 року підрозділи військової частини польова пошта В5509 (далі військова частина В5509) почали виконувати службові (бойові) завдання в районі проведення антитерористичної операції на території м. Дзержинськ (з 2016 року м. Торецьк) Донецької області.

На підставі наказу командувача військ оперативного командування «Південь» № 30 від 6 серпня 2014 року капітана ОСОБА_1 призначено на посаду командира роти охорони військової частини В5509.

Згідно з вимогами статей 9, 11, 16, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби), статей 3, 4 Дисциплинарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут), ОСОБА_1 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, військової присяги, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, показувати приклад скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, утримувати свою зброю та доручену техніку у справному стані, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку, негідних вчинків, дорожити честю і гідністю кожної особи, бути ввічливим у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержаною громадського порядку.

Згідно статей 30, 36 Статуту внутрішньої служби командир роти охорони Галецький ОСОБА_3 .П. мав право віддавати підлеглому особовому складу роти охорони накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, як командир підрозділу військової частини В5509 відповідає за наданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Відповідно до ст. 58 зазначеного Статуту капітан ОСОБА_1 повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно правових актів.

Згідно зі статями 59, 111 - 112 Статуту внутрішньої служби, як командир роти ОСОБА_1 . зобов`язаний: знати стан справ у дорученому йому підрозділі, вміло їм керувати як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;встановлювати у підрозділі такий внутрішній порядок, який би гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;показувати приклади дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів;постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права.

Згідно зі статтями 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися всіх порядків і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

В порушення наведених вимог законодавства, а також статей 3, 19, 21, 28, 29, 68 Конституції України, статей 3 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, статей 3, 14, 15, 15-1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», командир роти охорони військової частини В5509 капітан Галецький В.П ОСОБА_4 , будучи обізнаним із вимогами вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, які виразились у бездіяльності військової влади, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи протиправно, з хибно зрозумілих інтересів служби, розуміючи незаконність дій підлеглих йому військовослужбовців роти охорони військової частини В5509, які у період з 29 серпня 2014 року по 4 вересня 2014 року безпідставно утримували на території місця дислокації роти охорони військової частини В5509 за адресою:Донецька область, Дзержинський міськвиконком, с. Шуми пост № 2 роти охорони військової частини В5509 жителів м. Дзержинська Донецької області Черемисіна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не вжив заходів щодо припинення вказаних протиправних дій, наказ про звільнення вказаних осіб не віддав, до органу досудового розслідування про вчинення його підлеглим кримінального правопорушення не повідомив, хоча повинен був та мав таку можливість, внаслідок чого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були протиправно позбавлені волі та ізольовані від суспільства, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом їх правам та інтересам, закріпленим Конституцією України, зокрема праву на свободу, а також заподіяло істотну шкоду державі, що виразилася у підриві авторитету та престижу органів державної влади.

Так, близько 10:00 години 29 серпня 2014 року напроти будинку АДРЕСА_2 , по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 Донецької області на узбіччі зупинився транспортний засіб ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , у якому також перебували громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9

У той же час, повз зазначений автомобіль проходили військовослужбовці роти охорони військової частини В5509 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прибули в місто для придбання продуктів харчування для свого підрозділу.

Перебуваючи 29 серпня 2014 року поруч з вказаним автомобілем військовослужбовці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановивши, що ОСОБА_8 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, з метою усунення останнього від подальшого управління транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запобігання настання можливих суспільно небезпечних наслідків від його дій, доставили ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області для притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Прибувши до Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили співробітників правоохоронного органу про обставини управління ОСОБА_8 автомобілем у нетверезому стані, після чого працівниками міліції було вилучено у останнього посвідчення водія та складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 29 серпня 2014 року на автомобілі «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1 , близько 11:50 год. доставили ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 всупереч їх волі на територію посту №2 роти охорони військової частини В5509 (далі Пост №2), розміщеного у с. Шуми Дзержинської міської ради Донецької області, де передали їх невстановленим слідством військовослужбовцям даної військової частини.

Цього ж дня невстановлені військовослужбовці роти охорони військової частини В5509, перебуваючи на Посту №2, безпідставно затримали жителів м. Дзержинська Донецької області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та за допомогою клейкої стрічки скотчу зв`язали останнім руки та демонструючи наявну у них вогнепальну зброю і, подавивши у такий спосіб волю вказаних осіб до опору, помістили їх у заздалегідь викопану ґрунтову яму, розміщену на території зазначеного Посту №2, у такий спосіб, позбавивши ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змоги самостійно пересуватись та, погрожуючи застосувати вогнепальну зброю, незаконно утримували останніх.

Того ж дня, приблизно о 12:00 год. підлеглий ОСОБА_1 військовослужбовець роти охорони військової частини В5509 ОСОБА_12 зателефонував та повідомив останнього, що військовослужбовці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доставили на Пост № 2 трьох цивільних громадян.

У подальшому, близько 16:00 год., прибувши до Посту № 2, ОСОБА_1 побачив, що громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають у ґрунтовій ямі, зі зв`язаними скотчем руками та з мішками на головах під охороною підлеглих йому військовослужбовців, позбавлені можливості вільно пересуватися та залишити місце свого утримання.

При цьому, ОСОБА_1 знав про відсутність у ввіреному йому підрозділі будь-якого вмотивованого рішення (постанови) начальника Головного управління (управління) Служби безпеки України або начальника Головного управління (управління) Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, у відповідній області, містах Києві та Севастополі, яке погоджено з прокурором, або ухвали слідчого судді, суду про затримання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Разом з цим, капітан ОСОБА_1 , розуміючи протиправність дій його підлеглих, усвідомлюючи незаконність затримання та обмеження вільного пересування зазначених вище цивільних осіб, в порушення покладених на нього службових обов`язків, наказ про звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не віддав, хоча повинен був та мав таку можливість.

Цього ж дня ОСОБА_1 опитав затриману ОСОБА_6 щодо її участі або співпраці з представниками терористичної організації «ДНР» та додатково упевнившись у відсутності законних підстав для її затримання, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 разом з іншими двома особами незаконно позбавленні волі, в порушення покладених на нього службових обов`язків, заходів до звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вжив.

Разом з тим, ОСОБА_1 наказав підлеглому ОСОБА_12 передати затриманих до правоохоронних органів, не зазначивши строк і механізм виконання наказу та в порушення покладених на нього службових обов`язків, стан та порядок його виконання не контролював. Внаслідок такої бездіяльності ОСОБА_1 затримані продовжували перебувати в неволі.

В той же день, після 19 години, ОСОБА_1 знову прибув до місця утримання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та побачивши, що вказані особи і надалі незаконно позбавленні волі, у порушення своїх службових обов`язків наказ про звільнення вказаних осіб не віддав, заходів для виконання свого наказу про доставляння незаконно затриманих цивільних осіб до правоохоронних органів, не вживав.

30 серпня 2014 року за невстановлених обставин в першій половині дня невстановлені військовослужбовці роти охорони військової частини В5509 доставили ОСОБА_6 до приміщення Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, таким чином звільнивши останню.

31 серпня 2014 року в першій половині дня, на території Посту № 2 ОСОБА_1 опитав ОСОБА_8 з приводу водіння ним автомобільного транспорту у нетверезому стані, після чого у другій половині дня за наказом ОСОБА_1 невстановленими військовослужбовцями ОСОБА_8 був доставлений за територію посту № 2 на околицю с. Кірове Дзержинської міської ради (на теперішній час Торецької міської ради) Донецької області, де останнього звільнили з незаконного утримання.

Надалі, 4 вересня 2014 року невстановлені слідством військовослужбовці за невстановлених обставин, звільнили ОСОБА_7 з ґрунтової ями Посту №2.

Внаслідок протиправної бездіяльності командира роти охорони військової частини В5509 капітана Галецького В.П., громадянка ОСОБА_6 була незаконно позбавлена волі упродовж доби, тобто з 29 серпня 2014 року до 30 серпня 2014 року, громадянин ОСОБА_8 з 29 серпня 2014 року до 31 серпня 2014 року, громадянин ОСОБА_7 з 29 серпня 2014 року по 4 вересня 2014 року, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом їх правам та інтересам закріпленим в Конституції України, зокрема праву на свободу, а також заподіяло істотну шкоду державі, яка виразилася у підриві авторитету та престижу органів державної влади.

Крім того, наказом командира військової частини В5509 № 150 від 01.11.2014 ОСОБА_1 призначений на посаду командира мотопіхотної роти даної частини та згідно наказу Міністра оборони України від 3.11.2014 № 663 останньому присвоєно військове звання «майор».

Проте, в порушення Конституції України та статутних вимог, передбачених пунктами 22,24 Статуту внутрішньої служби, майор військової частини В5509 ОСОБА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 3 грудня 2014 року протиправно шляхом застосування фізичного впливу заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження громадянину ОСОБА_13 за наступних обставин.

Близько 18 години 3 грудня 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_5 2 по вул. АДРЕСА_6 с. Кірове Дзержинської АДРЕСА_4 , між ОСОБА_14 та її співмешканцем ОСОБА_15 виник побутовий конфлікт, у ході якого останній відібрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, а також ключі від квартири, де вони спільно проживали, після чого залишив місце конфлікту.

Через деякий час знаходячись поблизу вищевказаного будинку ОСОБА_14 познайомилася з 4 невстановленими слідством особами, яким вона розповіла про конфлікт з ОСОБА_15 , у зв`язку з чим вона не в змозі потрапити додому.

У подальшому один з цих осіб у ході телефонної розмови зі своїм знайомим майором ОСОБА_1 повідомив останньому про цей факт.

Близько 21 години 3 грудня 2014 року командир мотопіхотної роти військової частини В5509 майор ОСОБА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на легковому автомобілі «Audi» прибув до будинку АДРЕСА_7 по вул. Новій у с. АДРЕСА_4 (Торецької) міської ради Донецької області, де біля першого під`їзду побачив ОСОБА_14 , у якої він з`ясував обставини конфлікту з ОСОБА_15 , а також дізнався про можливе місцезнаходження останнього у громадянина ОСОБА_16 , який проживає у цьому ж будинку, в кв. АДРЕСА_8 .

Відразу після цього, ОСОБА_1 дістав з вказаного транспортного засобу штатну стрілецьку зброю пістолет АПС, спільно з ОСОБА_14 зайшов до будинку та піднявся до вказаної квартири.

Оскільки двері до даного житлового приміщення були не замкнені, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_14 увійшов до квартири ОСОБА_13 та, побачивши його відпочиваючим на дивані, розбудив останнього.

Тоді ж, не отримавши чіткої відповіді від ОСОБА_13 щодо місцезнаходження ОСОБА_15 , у ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел спричинити ОСОБА_17 шкоду його здоров`ю та з метою виключення можливих свідків вчинення вказаного злочину він наказав ОСОБА_14 залишити квартиру, що останньою було зроблено.

Відразу після цього, близько 21:10 год. 3 грудня 2014 року майор ОСОБА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_9 ради АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_13 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, схопив лівою рукою ОСОБА_13 за одяг, а правою, в якій тримав пістолет, наніс не менше одного сильного удару в праву лобно-скроневу ділянку голови потерпілого, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у виді перелому кісток основи черепу в області передньої черепної ямки з переходом на задню стінку лівої верхньощелепної пазухи та забій м`яких тканин голови, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Внаслідок заподіяної травми ОСОБА_13 втратив свідомість та впав, вдарившись потиличною ділянкою голови об тупий предмет із необмеженою поверхнею, отримавши тілесні ушкодження у вигляді перелому потиличної кістки з переходом на кістки основи черепу, вогнищевого забою речовини лобних та скроневих долів головного мозку, які є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 розвинулися розлади особистості та поведінки органічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом, тобто дії ОСОБА_1 спричинили психічну хворобу ОСОБА_13

Відразу після цього, майор ОСОБА_1 продовжив пошуки ОСОБА_15 у зазначеному будинку, однак, не знайшовши останнього, залишив місце події.

При цьому, про застосування фізичної сили та поранення ОСОБА_13 . ОСОБА_1 ні своєму безпосередньому командирові (начальникові), ні відповідному прокурору та начальнику органу управління ВСП ЗС України в гарнізоні не доповів.

Відповідно до наказу командира військової частини В5509 № 34 від 01.02.2015 рокуГалецький ОСОБА_18 призначений на посаду заступника командира даної частини.

Діючи в порушення вимог статей 9, 11, 16, 22 Статуту внутрішньої служби, статей 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту майор ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаним із положенням даних нормативно правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи протиправно, усупереч їх вимог, з мотивів явної неповаги до суспільства та із використанням вогнепальної зброї грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за нижче наведених обставин.

Близько 21 год. 29 серпня 2015 року військовослужбовець військової частини В5509 майор ОСОБА_1 , маючи при собі ввірену йому вогнепальну зброю пістолет АПС ОХ 751, споряджений бойовими набоями, перебував на території домоволодіння громадянина ОСОБА_19 за адресою: Донецька АДРЕСА_4 (в АДРЕСА_10 ) АДРЕСА_11 , де вживав з останнім та спільно з громадянином ОСОБА_20 спиртні напої.

Тоді ж, поблизу будинку ОСОБА_19 на автомобілі «Ніссан Терано-2» з номерним знаком НОМЕР_2 проїжджали військовослужбовці військової частини - польова пошта В2304 (17 ОМПб) старші солдати ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які за наведених обставин здійснювали патрулювання тилових позицій свого підрозділу.

У цей же час, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачивши вказаний військовий автомобіль, бажаючи самоствердитись та продемонструвати перед громадянами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 свою мниму особисту значимість та перевагу, діючи в порушення визначених Статутами Збройних Сил України підстав застосування зброї, дістав ввірену йому автоматичну вогнепальну зброю пістолет АПС ОХ 751, споряджений бойовими набоями, підійшов до воріт та знаходячись у громадському місці поблизу будинку АДРЕСА_5 16/1 на вулиці АДРЕСА_4 . АДРЕСА_4 (Торецької) міської ради АДРЕСА_4 області, де діючи безпідставно, умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи правила співжиття, взаємоповаги та засади моральності, супроводжуючи свою діяльність особливою зухвалістю, демонструючи вогнепальну зброю, яку тримав у правій руці, здійснив один неприцільний постріл в повітря з вказаного пістолета.

Почувши постріл, патрульні військовослужбовці військової частини польова пошта В2304 (далі військова частина В2304) ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зупинились на проїжджій частині напроти будинку АДРЕСА_12 та вийшли із нього для з`ясування обставин порушення громадського спокою.

Далі майор ОСОБА_1 підійшов до військовослужбовців ОСОБА_21 і ОСОБА_22 та будучи з ними раніше не знайомим, за відсутності будь-яких протиправних дій з їх боку, та з надуманих підстав, виражаючись на адресу останніх нецензурною лайкою, наказав їм залишити даний населений пункт, що вказані особи виконати відмовилися.

Відразу після цього, приблизно о 21 год. 29 серпня 2015 року ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи протиправність своїх умисних дій, з хуліганських мотивів, прагнучі протиставити себе суспільству та продемонструвати зневагу до оточуючих, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок, із особливою зухвалістю, безпричинно, не маючи реальних приводів та підстав використання ввіреної зброї, із застосуванням вогнепальної зброї - пістолету АПС ОХ 751 здійснив не менше семи прицільних пострілів по правому та лівому заднім колесам автомобіля марки «Ніссан Терано-2», на якому прибули ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , пошкодивши їх, чим заподіяв матеріальні збитки військовій частині В2304 на загальну суму 2 042,50 грн., створивши реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , а також порушив відпочинок громадян ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які проживають за адресою: м. Артемове (з 2016 року - м. АДРЕСА_13 ) АДРЕСА_10 ) АДРЕСА_4 10.

Відразу після цього, хуліганські дії ОСОБА_1 були припинені третіми особами.

Вилучений у ОСОБА_1 пістолет АПС серії НОМЕР_3 є нарізною вогнепальною зброєю, з якого були відстріляні 7 гільз, виявлені 30.08.2015 під час огляду місця події.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує на те, що:

1. Досудове слідство проведено некомпетентними слідчими органами прокуратури, не уповноваженими особами та з порушенням строків досудового розслідування.

2. Вважає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, оскільки він наказав старшому блок-посту ОСОБА_12 передати працівникам міліції цивільних осіб, яких виявив на блок-посту і які зі слів військовослужбовців були причетні до незаконної діяльності терористичної організації ДНР. Однак, у зв`язку з бойовими діями, обвинувачений не міг контролювати виконання наказу і до міліції була доставлена тільки потерпіла ОСОБА_6 .. Інших працівники міліції не забрали з невідомих причин.

3. За твердженням захисника при допиті на досудовому слідстві свідка ОСОБА_14 за епізодом ч. 1 ст. 121 КК України слідчим суддею грубо порушено правила допиту свідка і право на перехресний допит свідка, що є порушенням права на захист обвинуваченого. Слідчий суддя проявив явну упередженість по відношенню до військовослужбовців, які боронять свою батьківщину, яка виразилася у знятті запитань захисника, направлених на з`ясування достовірності показань свідка і можливості свідком адекватно сприймати факти, про які вона дає показання. Тому вважає показання свідка ОСОБА_14 неправдивими.

4. Слідчий експеримент за участю вказаного свідка проведений 20 травня 2016 року, було зафіксовано на відеокамеру обвинуваченого, що є речовим доказом. Оригінальний носій інформації відсутній. В судовому засіданні досліджувалась копія файлу. При цьому, слідча дія проводилася і показання давалися російською мовою, а в протоколі відображені українською. Отже, вважає вказані докази недопустимими.

5. Показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 по обставинам злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ні яким чином ні викривають ОСОБА_1 у його вчиненні.

6. Вказує, що висновки судово-медичних експертиз не надали відповіді на питання про можливість потерпілого рухатись ціленаправлено після втрати свідомості, можливість спричинення травми в квартирі потерпілого, направлення дії травмуючого предмета відповідно до ушкоджень кісток черепу, можливість спричинення тілесних ушкоджень пістолетом, якою рукою спричинені тілесні ушкодження. Для з`ясування цих обставин необхідні спеціальні знання в області судової медицини. Тому сторона захисту просила призначити додаткову судово-медичну експертизу.

Додатковий висновок експерта Плисенка С.В. №151 м/д від 30.05.2017 року Торецького відділення СМЕ є недопустимим доказом так як не відповідає вимогам Інструкції про проведення судово-медичної експертизи затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995р. N6., а саме: не містить дослідної і синтезуючої частини, тому неможливо зробити висновків про підсумки дослідження експерта. Крім цього, відповідно до висновку всупереч ухвалі суду експерт дослідив тільки висновок експерта №292 м/д на підставі чого і робив висновки, не досліджуючи додаткові матеріали з невідомих причин.

Просить провести судове слідство, в якому допитати потерпілих, свідків, призначити додаткову комісійну судово-медичну експертизу проведення якої доручити експертам Хмельницького обласного бюро СМЕ стосовно ОСОБА_13 , призначити судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_20 , допитати в якості свідка ОСОБА_15 , Вказує, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, що протирічить доказам, а обвинувачення містить скорочений виклад фактичних обставин, що не відповідає реальним подіям і зібраним під час судового слідства доказам, діяння не містять складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження ґрунтується на недопустимих доказах.

7. Також на його думку, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним у вироку перенесено з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в обвинувальному акті і не відповідає формулюванню обвинувачення в обвинувальному акті, тобто, суд самостійно пред`явив нове обвинувачення і визнав його доведення.

8. Захисник також вважає недоведеним вину Галецького у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_22 , свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_23 , данні, отримані при проведенні слідчих експериментів з свідками ОСОБА_21 , ОСОБА_20 також не викривають ОСОБА_1 у вчиненні цього злочину. А протоколи огляду місця події від 29 та 30 серпня 2015 року, складені слідчим Горловим Р.Д., є недопустимими доказами, так як вказаному слідчому проведення досудового слідства не доручалося.

9. Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник просив скасувати ухвалу підготовчого судового засідання від 17 червня 2016 року про відмову в задоволенні його скарг на дії слідчого, начальника слідчого відділу, прокурора військової прокуратури сил АТО і задовольнити скарги в повному обсязі.

Позиції інших учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу свого захисника.

Прокурор вважає вирок суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Вказує, що в судовому засіданні всебічно і повно досліджені всі обставини кримінального провадження, висновки суду, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом дотримані вимоги кримінального процесуального закону і правильно застосований закону України про кримінальну відповідальність, тому не вбачає підстав для проведення судового слідства в об`ємі, зазначеному захисником у клопотанні і відмовити в його задоволенні.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви суду

Насамперед слід зауважити, що 11 січня 2018 року ухвалою апеляційного суду Донецької області відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника в частині скасування ухвали підготовчого судового засідання Дзержинського міського суду Донецької області від 17 червня 2016 року, оскільки вона не підлягає оскарженню.

Дана ухвала апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржена та набрала законної сили.

Тому апеляційні доводи захисника з приводу скасування ухвали підготовчого судового засідання суду першої інстанції від 17 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарг захисника Усатенка Ю.Ю. на дії слідчого, начальника слідчого відділу, прокурора військової прокуратури сил АТО, апеляційним судом не перевіряється.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним умисного невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду; умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя і здоров`я в момент заподіяння та такого, що спричинило психічну хворобу; хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням вогнепальної зброї, є обґрунтованими. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 426; ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 296 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що досудове слідство і судовий розгляд проведені неповно, необ`єктивно, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зроблені на недостатньо досліджених і оцінених доказах, є безпідставними.

Суд ретельно перевірив в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_1 аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі його захисника про те, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв.

Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на уникнення відповідальності за скоєне, колегія суддів вважає аргументованими, такими , що відповідають матеріалам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове слідство і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин кримінального провадження. Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаних злочинів відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим судом і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.

А зокрема, винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України підтверджується його особистими показаннями та показаннями потерпілих ОСОБА_32 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_33 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 про те, що ОСОБА_1 неодноразово спостерігав присутність незаконно затриманих на блок-посту цивільних осіб та особисто наказав їх охороняти. У нього були усі можливості надати наказ відвезти їх до дому, до правоохоронних органів або просто надати дозвіл самостійно убути за межі блок-посту. Але він не переймався долею затриманих, оскільки, за його твердженням, у нього були більш важливіші питання. Вказане свідчить про недбале ставлення ОСОБА_1 до своїх службових обов`язків. Крім того, досудовим слідством не здобуто будь яких відомостей про причетність потерпілих до діяльності терористичної організації ДНР.

Тому є правильним висновок суду про свідомість ОСОБА_1 про те, що потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були доставлені його підлеглими на блок-пост та в подальшому там утримувалися за відсутністю законних підстав. Перешкод у звільненні цивільних осіб, наданні їм можливості самостійно покинути блок-пост у ОСОБА_1 не було. За встановлених фактичних обставин події доля незаконно утримуваних осіб залежала від рішення та наказів ОСОБА_1 , роль та авторитет якого у підлеглих не викликав сумнівів, що повністю підтвердили свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 Обставини звільнення потерпілого ОСОБА_8 на наступний день після того, як ОСОБА_1 поспілкувався з його батьком та пообіцяв повернути сина, а машину через тиждень, як зазначив сам ОСОБА_1 , є цьому прямим підтвердженням. Обмеження конституційних прав потерпілих були суттєвими. Законність і обґрунтованість таких дій колегія суддів не вбачає. Отже, саме наслідком умисного невиконання обвинуваченим службових обов`язків є спричинена істотна шкода нематеріального характеру у вигляді порушення конституційних прав громадян на свободу в пересуванні, а також у підриві авторитету та престижу органів державної влади. Тому апеляційні доводи захисника з цього приводу, є безпідставними.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України відносно потерпілого ОСОБА_13 підтверджується показаннями ряду вказаних у вироку свідків, матеріалами огляду місця події, іншими протоколами слідчих дій за даним епізодом.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неправдивість показань свідка ОСОБА_14 під час її допиту слідчим суддею в порядку передбаченому ст. 225 КПК України, не є слушними, оскільки його доводи про порушення правил перехресного допиту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та в ході апеляційного розгляду. Також не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника про те, що слідчий у справі є сторонньою особою, а тому не мав права допитувати свідка. Відповідно до ст.ст. 3, 40 КПК України слідчий є стороною кримінального провадження і уповноважений проводити слідчі дії. У даному випадку сам допит проводився на підставі його клопотання. Більш того, прокурор був при цьому присутній і безпосередньо приймав участь в допиті свідка. Також є безпідставними твердження захисника в апеляційній скарзі про проведення допиту цього свідка без винесення обґрунтованої ухвали, оскільки на підставі саме клопотання слідчого слідчим суддею було прийняте рішення про допит свідка. Отже, слідчий суддя виносить ухвалу лише у разі відмови у задоволенні клопотання слідчого про допит свідка. Враховуючи наведено, суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_14 , тому апеляційні доводи захисника про недопустимість вказаного доказу, є безпідставними.

Судом перевірялись апеляційні доводи захисника про недопустимість доказу, а саме матеріалів слідчого експерименту від 20 травня 2015 року зі свідком ОСОБА_14 за вказаним епізодом, потерпілими ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та свідком ОСОБА_20 за епізодом ч. 4 ст. 296 КК України і свого підтвердження на знайшли. Суд дослідивши вказані докази безпосередньо у судовому засіданні, врахувавши пояснення потерпілих, у тому числі ОСОБА_38 і свідків, які підтвердили події, зафіксовані в додатках до протоколів слідчих дій, правильно визнав зазначені докази належними і допустимими.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які, на його думку не викривають ОСОБА_1 у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 . Вказані свідки не могли спостерігати кров потерпілого ОСОБА_13 на одязі обвинуваченого, оскільки вони не були поруч з ним та у судовому засіданні вказували, що не звертали увагу на його одяг. ОСОБА_27 взагалі ОСОБА_1 не бачив, а свідок ОСОБА_26 був поруч з ним у темну пору доби.

Свідок ОСОБА_39 пояснив, що він вперше побачив ОСОБА_1 до початку події, коли той стукав у двері потерпілого ОСОБА_13 , утримавши в руці пістолет. Потім, знаходячись біля під`їзду, побачив ОСОБА_1 через 5 хвилин, коли він вийшов з нього, сів у машину та поїхав. Він зайшов до під`їзду і побачив на першому поверсі під сходами потерпілого ОСОБА_13 ,який виліз з ніши і потихеньку почав підніматися сходами до своєї квартири. На потилиці у нього була кров.

Показання вказаних свідків та свідка ОСОБА_14 узгоджуються з іншими доказами, які суд дослідив у судовому засіданні. Вони підтверджуються: матеріалами оглядів місць події від 13 січня 2014 року, 23 березня 2016 року, в ході яких з квартири АДРЕСА_9 та під сходами на першому поверсі під`їзду вказаного будинку були вилучені зіскоби крові потерпілого ОСОБА_13 ; висновками судово медичних експертиз про механізм, характер, локалізацію та тяжкість заподіяних йому тілесних ушкоджень ( т. 3 а.п. 12, 14-31,85-100, т.2 а.п. 229-230,237-244, т.5 а.п. 9-10).

У кримінальному провадженні було проведено чотири судово- медичні експертизи, одна з яких комісійна, а дві додаткові. Остання експертиза була проведена за клопотанням сторони захисту. Експертами надані відповіді на поставлені перед ними питаннями, у тому числі стороною захисту.

Так, згідно експертиз тілесні ушкодження у вигляді двох переломів кісток основи черепу, вогнищевих забоїв речовин лобних та скроневих долів головного мозку, забоїв м`яких тканин голови, сінців обличчя, заподіяні потерпілому ОСОБА_13 , могли утворитися від падіння з положення стоячи та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вказані тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту на подушку. Особливості травмуючого предмету на встановлені. Опис наявних у потерпілого тілесних ушкоджень на момент надходження його до лікувального закладу є вкрай недостатнім , що не дає можливості надати відповідь про взаємне розташування та позу нападника та потерпілого, також травмую чого предмету в момент удару, направлення та кут удару. В область голови потерпілого мало місце не менш двох травматичних впливів: один у праву лобно-скроневу ділянку від ударної дії тупого предмету, внаслідок чого міг виникнути перелом кісток основи черепу в області передньої черепної ямки з переходом на задню стінку лівої верхньощелепної пазухи та забої м`яких тканин голови; другий перелом (потилична кістка з переходом на кістки основи черепу), вогнищеві забої речовини лобних та скроневих долів головного мозку міг виникнути від ударної дії тупого предмету із необмеженою поверхнею у потиличну ділянку голови, або внаслідок удару вказаною частиною голови об такий предмет, що могло мати місце при падінні потерпілого горілиць з положення «стоячи». Не виключається, що після отримання зазначених тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати самостійні цілеспрямовані дії, у тому числі пересуватися.

Данні висновків експерти не суперечать один одному та матеріалам кримінального провадження, проведені з належним оформленням висновків та дослідженням необхідних документів.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_40 відповів на всі поставлені сторонами кримінального провадження запитання в межах його компетенції та роз`яснив висновки трьох експертиз, які він проводив. Експерт додатково пояснив, що внаслідок тривалості часу неможливо будь-яким чином визначити особливості травмую чого предмету при особистому огляді потерпілого. Тому не представляється можливим визначити, яким саме предметом був нанесений удар. По тяжкості обидва переломи у потерпілого рівноцінні. Питання щодо виявлення у потерпілого вкраплень сторонніх речовин металу, пороху, ржі, тощо не входить до завдань СМЕ. Негативний вплив алкоголю на потерпілого був. При черепно-мозкових травмах не рідкі випадки, коли потерпілі деякий час можуть виконувати самостійні цілеспрямовані дії, у тому числі самостійно пересуватися. При отриманні тілесних ушкоджень окремо він мав можливість самостійно пересуватися. Проміжок часу між отриманням травм та їх послідовність встановити неможливо.

Тому суд обґрунтовано відмовив стороні захисту у проведенні додаткової комісійної судово-медичної експертизи, на вирішення якої сторона захисту ставила ті ж самі запитання.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що кількість рівноцінних тяжких тілесних ушкоджень не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_41 , ОСОБА_30 , ОСОБА_42 , матеріалами огляду місця події від 29 та 30 серпня 2015 року.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_20 , обвинуваченого ОСОБА_1 вбачається, що останній безпричинно спровокував конфлікт з військовослужбовцями 17-го батальйону, а саме в громадському місці, на вулиці, ввечері, відкрив стрільбу з вогнепальної зброї. Зазначені дії обвинуваченого були зумовлені його прагненням продемонструвати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Так, ОСОБА_1 порушив спокій громадян, які проживають поруч, проігнорував їх страх обстрілів через ситуацію в місті Дзержинську, що знаходиться на лінії розмежування. Крім того дії ОСОБА_1 перешкодили здійсненню обов`язків з патрулювання міста потерпілими ОСОБА_22 та ОСОБА_43 через постріли з пістолету по колесам автомобілю та спричинення шкоди, що само і є ознакою особливої зухвалості. При цьому, застосування вогнепальної зброї , у даному випадку, створило реальну загрозу життю і здоров`ю потерпілих.

Також, колегія суддів вважає неспроможною апеляційну вимогу захисника про призначення відносно свідка ОСОБА_20 . судово-медичної експертизи, оскільки він не заявляв клопотання про проведення відносно нього судово-медичної експертизи. Крім того, його показання та показання ОСОБА_1 різняться за своїм змістом в частині часу отримання ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, осіб, які їх заподіяли та причин їх нанесення. Тому факт та механізм їх спричинення не має будь якого відношення до даного кримінального провадження.

Отже, проаналізувавши наведені докази, давши їм належну оцінку, суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку та відмовив стороні захисту у задоволенні вказаного клопотання.

Стосовно апеляційних доводів захисника щодо недопустимості, як доказу, огляду місця події слідчим Горловим Р.Д. за цим епізодом злочину, колегія судді вважає, що судом першої інстанції надана належна оцінка вказаному доказу. Так, суд врахував положення ч. 3 ст. 214 КПК України, відповідно до якої огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР. З цього впливає, що для проведення вказаної слідчої дії слідчому Горлову Р.Д. не обов`язково було отримати доручення. Тому апеляційні доводи захисника з цього приводу, у тому числі визнання недопустимими доказами вилучених в ході огляду предметів та висновки експертиз щодо цих предметів, також є безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення. При цьому, в ньому викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, надана правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Викладення у вироку обставин, визнаних судом доведеними, які аналогічні фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті, не є порушенням кримінального процесуального закону. Том у, апеляційні доводи захисника з цього приводу, також є безпідставними.

З приводу апеляційних вимог щодо повернення ОСОБА_1 відеокамери, вилученої у нього разом з карткою пам`яті, слід зазначити, що вони визнані речовими доказами в іншому кримінальному провадженні № 0000031, внесеному до ЄРДР 24 лютого 2016 року , яке на даний час розслідується слідчим відділом Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Тому при ухваленні вироку суд не мав права вирішувати питання про повернення цих речових доказів ОСОБА_1 Питання про повернення речових доказів він може вирішити в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання, то воно є справедливим , відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд врахував ступень тяжкості вчинених ним злочинів, данні про його особу, обставини, що обтяжують покарання і на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та згоди ОСОБА_1 про її застосування відносно нього, звільнив його від відбування покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

апеляційну скаргу захисника Усатенка Ю.Ю. залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя Бєдєлєв С.І.

Суддя Гєрцик Р.В.

Суддя Преснякова А.А.