Справа № 175/4661/18
Провадження № 1-кп/175/290/18
Вирок

Іменем України

15 лютого 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001099 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 року у справі №2-175/247/13-ц та виданого на підставі нього виконавчого листа, зобов`язаний до сплати аліментів у розмірі 500 гри. щомісячно, на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 18.01.2013 року та до повноліття дитини.

Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22.08.2013 року відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_4 про примусове стягнення з нього коштів на утримання дитини.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання малолітньої доньки, які покладені на нього, як батька, Конституцією України (ч.2 ст.51) та статтею 180 Сімейного кодексу України, ігноруючи вимоги державного виконавця щодо необхідності виконання аліментних зобов`язань та його попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, діючи умисно, з 18.01.2013 року по 01.11.2018 рік, знаходячись у с. Партизанське, злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини (аліментів). Так, будучи фізично здоровим, ОСОБА_4 без поважних причин офіційно не працював, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав, з приводу постановки на облік до місцевого центру зайнятості не звертався. Протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб - підприємців, приватних осіб та маючи тимчасовий заробіток, ОСОБА_4 з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу дані про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, аліменти на дитину добровільно не виплачував та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав, не приймав участі у її вихованні, чим посягав на належний рівень життя і нормальний розвиток дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 в період часу з 18.01.2013 року по 01.11.2018 рік, тобто в сукупності 70 місяців, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, встановлених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 року, чим допустив заборгованість в сумі 29 655 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі та розповів у деталях про обставини скоєного, а саме він дійсно має заборгованість по рішенню суду у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дитини, він намагався сплачувати аліменти безпосередньо на карту дитини, але підтвердження та чеків він не має.

Потерпіла ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Обставинами, що помякшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 його ставлення до наслідків злочину, враховує щирє каяття та визнання вини, а також відсутності претензій у потерпілої, суд не погоджується з позицією прокурора щодо виду покарання та вважає можливим призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт, передбаченому санкцією ч.1 ст.164 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1