Справа № 445/67/19
УХВАЛА

23 січня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в .м. Золочеві Львівської області угоду про визнання винуватості від 04.01.2019, укладену у кримінальному провадженні за № 0000177 від 31.07.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000177 від 31.07.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, та угода про визнання винуватості, укладена між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором ОСОБА_7 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили затвердити дану угоду та призначити узгоджене ними покарання.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_7 , слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору, з огляду на наступні обставини, встановлені в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладено два види угод, один з яких - угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, другий - угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладається між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим за ініціативою будь-кого із цих осіб. Участь захисника у разі укладення такої угоди згідно з п.9 ч.2 ст.52 КПК є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди про визнання винуватості.
Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням), наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч.7 ст.474 КПК), заслуховує думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.
Згідно змісту даної угоди, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме:

за ч.1 ст. 307 КК України у вигляді 4 роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 307 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 основне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст.69 та відповідно ст. 75 КК України. Оскільки, як вбачається з даної справи, ОСОБА_4 обвинувачуєтьсяу вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, де санкції статті передбачають покарання відповідно від чотирьох до восьми роківпозбавлення волі та від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стаття 69 КК України визначає такі підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.

В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючими обставинами: щире каяття, активне розкриття злочину, поведінку обвинуваченого, як до, так і після вчинення злочинних дій, співпрацю із стороною обвинувачення, викриття вчинення іншою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання (поведінка обвинуваченого, як до, так і після вчинення злочинних дій, а саме визнання ним вини, співпраця із стороною обвинувачення, викриття вчинення іншою особою кримінального правопорушення) насправді є обставинами, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст..470 КПК України.

Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Відтак, сторонами при узгодженні покаранння ст.69 КК України була застосована безпідставно.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.75 КК України, зазначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому відсутні правові підстави для застосування ст.75 КК України.

Частиною 7 ст. 474 КПК України визначено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінально кодексу України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод" №223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, повинен прийняти одне із таких рішень, а саме відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених частиною 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, та повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження.

Оскільки, угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч.7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.

Керуючись ст. 314, 376, 468, 469, 470, 472, 473, 474 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_7 , укладеної 04.01.2019 р. у кримінальному провадженні №0000177 від 31.07.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України, та повернути прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 307 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1