Справа № 449/1229/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/63/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000431 від 04.10.2017р.,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК на один рік позбавлення волі

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у дохід державного бюджету 684 гривні 50 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.

За вироком суду, ОСОБА_7 приблизно біля 14:30 год. 04.10.2017р., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та діючи з корисних мотивів з метою власного безпідставного збагачення, повторно, прийшовши у ДНЗ Сонечко, що у м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 17 Львівської області, шляхом вільного доступу із приміщення музичного залу, таємно викрав магнітолу марки DIGITAL чорного кольору, серійний номер 121000616, вартість 935 гривень, чим завдав збитків ДНЗ Сонечко на суму 935 гривень.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати у чистині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України просить звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р. щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх вимог покликається, що суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги ч.4 ст. 70, 75 КК України, внаслідок чого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., яке необхідно було відбувати реально. Зазначає, що суд першої інстанції фактично змінив вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., який набрав законної сили, у частині призначеного покарання. Зазначає, що з урахуванням роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який проти поданої апеляційної скарги не заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за наведених у вироку суду обставинах, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвали суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., що набрав законної сили, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке підлягало реальному виконанню та не було відбуте ОСОБА_7 .

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК на 1 рік позбавлення волі та, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього процесуальні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що, з урахуванням наведеного роз`яснення, призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував норми ч.4 ст. 70, 75 КК України, що призвело до звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., яке необхідно було відбувати реально. При цьому, суд першої інстанції призначаючи покарання за оскаржуваним вироком, фактично змінив вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., який набрав законної сили, у частині призначеного покарання.

За таких обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а тому, з урахуванням до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, вважає, що вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. щодо ОСОБА_7 слід скасувати у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 приблизно о 14:30 год. 04.10.2017р., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та діючи з корисних мотивів з метою власного безпідставного збагачення, повторно, прийшовши у ДНЗ Сонечко, що у м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 17 Львівської області, шляхом вільного доступу із приміщення музичного залу, таємно викрав магнітолу марки DIGITAL чорного кольору, серійний номер 121000616, вартість 935 гривень, чим завдав збитків ДНЗ Сонечко на суму 935 гривень.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину визнав, відшкодував заподіяну шкоду, повернувши викрадене, його вік, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, однак із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт слід виконувати самостійно.
У решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2018р. щодо ОСОБА_7 скасувати у частині призначення покарання.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.12.2017р., яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт виконувати самостійно.
У решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4