Справа № 755/8505/18
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005152 від 27 травня 2018 року, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005152 від 27 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

05.06.2018 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

В судові засідання, призначені на 12.06.2018 року, 25.06.2018 року, 09.08.2018 року, 07.09.2018 року, 03.10.2018 року, 01.11.2018 року, 03.12.2018 року, 30.01.2019 року, 01.03.2019 року, 05.04.2019 року обвинувачений не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні вважав за неможливе затвердження угоди у відсутність обвинуваченого та просив надати доручення в порядку ст. 333 КПК України щодо встановлення місцезнаходження обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_4 вважала за неможливе затвердження угоди про визнання винуватості та просила повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки неявка обвинуваченого в судові засідання свідчить про те, що угоду про визнання винуватості на теперішній час обвинувачений не підтримує.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів;

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

В судовому засіданні з`ясовано, що попри укладення угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_5 жодного разу в судове засідання не з`явився. Вжитими заходами суду не вдалося забезпечити прибуття останнього до суду.

Так ухвалами суду від 09.08.2018 року, 07.09.2018 року, 01.03.2019 року було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 примусовий привід до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду справи, ухвалою суду від 07.09.2018 року було винесено доручення в порядку ст. 333 КПК України про встановлення місцезнаходження обвинуваченого, відповідно відпрацювання приводу встановлено, що ОСОБА_5 є особою без постійного місця проживання, в бесіді з мешканцями масиву «Березняки» встановити місцезнаходження обвинуваченого не виявилось за можливе, за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає тривалий час.

Одночасно, за час проведення підготовчого судового засідання до суду не надано жодної інформації про будь-яке інше місце перебування обвинуваченого, так само, зокрема і прокурором не надано жодної додаткової інформації щодо місця проживання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 за період часу з 05 червня 2018 року до 05 квітня 2019 року розглядом справи щодо нього, що здійснюється Дніпровським районним судом м. Києва не цікавився та жодного разу в судові засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 17 КПК України, сторона обвинувачення має довести вину особи в пред`явленому обвинуваченні, що в свою чергу передбачає і забезпечення стороною обвинувачення присутності в судовому засіданні особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, зважаючи на те, що під час досудового розслідування слідчим, всупереч вимог процесуального закону не було встановлено та зазначено у подальшому в обвинувальному акті реальне місце проживання ОСОБА_5 , що на даний момент створило об`єктивні перешкоди для проведення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту, оскільки повідомлення останнього про дату, місце і час судового засідання є неможливим, а судовий розгляд за його відсутності процесуальним законом не допускається.

Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що неявка ОСОБА_5 в судові засідання свідчить про небажання підтримувати дану угоду, що позбавляє суд в передбаченому законом порядку пересвідчитись в добровільності укладення такої угоди, в достовірності підпису останнього на вищезазначеній угоді, в тому числі позбавляє суд можливості виконати вимоги ст.474 КПК України та роз`яснити наслідки, передбачені ст. 473 КПК України, що виключає затвердження угоди.
Відповідно до вимог ст. 474 КПК України розгляд угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди.
Крім того, як передбачено ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, що повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, з урахуванням передбачених ч. 3 цієї статті особливостей, із призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання. Так, зокрема: суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 65 КК України, зокрема: у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Санкцією ч. 1 ст. 259 КК України передбачене покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від двох до шести років.

Поряд з цим угодою про визнання винуватості від 31.05.2018 року узгоджено міру покарання у виді обмеження волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання іспитовим строком на один рік.

Із огляду на наведене, суд приходить до висновку, що визначене сторонами покарання суперечить загальним засадам призначення покарання, оскільки узгоджена міра покарання не передбачена санкцією статті, за якою обвинувачується ОСОБА_5 , та є меншою, поряд з цим в угоді відсутні посилання щодо призначення покарання з урахуванням ст. 69 КК України.

Тобто визначене в угоді між прокурором та ОСОБА_5 покарання як умова угоди, не відповідає ст.ст. 61,65 КК України, що обмежує суд в ухваленні законного та обґрунтованого вироку за наслідками угоди.

Відповідно до роз`яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод" від 15.11.2012 року, суд за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні під час підготовчого судового провадження, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, повинен прийняти одне із таких рішень:
а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення;
б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування для його продовження.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі відмови в затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжуються у звичайному порядку.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369, 473-475 КПК України, суд,

постановив:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 31 травня 2018 року, між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 відмовити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005152 від 27 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: ОСОБА_6