ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/972/17 Номер провадження 11-кп/814/616/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000266 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Онішки Оржицького району Полтавської області, проживаюча за адресою АДРЕСА_1 , працююча у ПП «Оксамит», одружена, несудима,
засуджена за ч.2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 16588,96 грн. матеріальної шкоди, 8000 грн. моральної шкоди, а всього 24588,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Вироком суду ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що вона 19.08.2017 приблизно о 01.00 год., перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, взявши потерпілу ОСОБА_7 рукою за волосся та зігнувши таким чином тулуб останньої, нанесла ОСОБА_7 чотири удари ногою по обличчю в область носу, чим заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді: закритого перелому кісток спинки носу без зміщення уламків, синців обличчя, садна у зовнішнього кута правого ока.
В апеляційній скарзі обвинувачена, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить вирок скасувати та визнати її невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що вона не наносила ОСОБА_7 удари в область носу та вважає, що від її дій потерпіла не могла отримати тілесних ушкоджень, зазначених у висновку судово-медичної експертизи. При цьому після конфлікту між нею та потерпілою, ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_7 два удари в голову з такою силою, що потерпіла падала.

Про те, що вона наносила удари потерпілій, зазначає лише свідок ОСОБА_12 , яка сама є зацікавленою особою та змінювала показання. Інші свідки ударів не бачили.

Стверджує, що під час слідчого експерименту вона себе оговорила, оскільки повірила слідчому, який зазначив про невелике покарання, а також для уникнення розголосу.

Згідно з показаннями експерта в судовому засіданні, для пошкодження носа характерний один удар, у той час як у вироку зазначено про нанесення 4-х ударів в область носу.

Також вважає, що поза увагою суду залишилися доводи захисника про те, що в лікувальному закладі ОСОБА_7 , крім необхідного лікування, пов`язаного з травмою носа, надавалися і інші медичні послуги, вартість яких було зазначено в цивільному позові як витрати на лікування травм, отриманих внаслідок злочину.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Твердження обвинуваченої про те, що вона тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняла, спростовуються належними та допустимими доказами, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_7 у суді показала, що під час сварки саме ОСОБА_9 умисно нанесла їй кілька ударів ногою в область обличчя, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження. Одразу ж після конфлікту вона викликала швидку медичну допомогу та поліцію, яка зафіксувала цей факт.

При цьому потерпіла відразу ж після вчинення відносно неї злочину вказала на ОСОБА_9 як на особу, що спричинила їй тілесні ушкодження. Щодо обставин заподіяння їй перелому кісток спинки носу, синців обличчя та садна біля зовнішнього кута правого ока, тобто тих тілесних ушкоджень, у спричиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , потерпіла детально розповіла 26.09.2017 в ході проведення слідчого експерименту. В тому числі потерпіла повідомила і якою частиною ноги наносились їй тілесні ушкодження. Такі показання потерпілої, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №304 від 03.10.2017, не протирічать судово-медичним даним, отриманим в ході судово-медичної експертизи ОСОБА_7 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №242 від 19.08.2017 у ОСОБА_7 виявлено у вигляді: закритого перелому кісток спинки носу без зміщення уламків, синців обличчя, садна у зовнішнього кута правого ока, які утворились можливо у вказаний підекспертною строк та за вказаних нею обставин.
Такий висновок підтвердив експерт ОСОБА_13 у судовому засіданні та зазначив, що не виключається нанесення кількох ударів у ділянку носа.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_9 била потерпілу ногою в обличчя, після чого ОСОБА_7 скаржилася, що в неї розбито носа і свідок бачила на обличчі потерпілої кров.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зчепилися за волосся, при цьому ОСОБА_9 нанесла потерпілій не менше одного удару ногою.

Про те, що між потерпілою та обвинуваченою виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 тягала ОСОБА_7 за волосся, а після конфлікту на обличчі потерпілої з`явилася кров, повідомив суду і свідок ОСОБА_15 .

Доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_12 , яка під час розгляду провадження у суді змінювала свої показання, є безпідставними.

Так, згідно із записом судових засідань, що міститься на технічному носії, ОСОБА_12 дала суду детальні та стабільні показання щодо обставин події. Вона як під час першого допиту, так і під час додаткового допиту підтвердила факт бійки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та вказала, що одразу ж після цієї бійки у потерпілої з`явилася кров на обличчі.

Під час додаткового допиту свідок також зазначила, що бачила, як ОСОБА_9 вдарила ногою ОСОБА_7 по обличчю. Причину доповнення своїх показань пояснила тим, що спочатку не бажала викривати ОСОБА_9 , з якою разом навчалась у школі в одному класі та була у приятельських відносинах. В подальшому, зрозумівши, що захист обвинуваченої грунтується на тому, що тілесні ушкодження потерпілій спричинила вона (свідок), вирішила розповісти все, що їй відомо про обставини події.

Тобто, судом перевірено причини доповнення свідком своїх показань.

До моменту конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не перебували у неприязних відносинах і взагалі не були особисто знайомі, а тому у потерпілої відсутні підстави оговорювати обвинувачену. Не встановлені такі підстави і щодо свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Отже, підстав не довіряти показанням потерпілої та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які є послідовники, логічними, узгоджуються між собою та підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, колегія суддів не вбачає.

Більше того, 26.09.2017 під час проведення слідчого експерименту обвинувачена також підтвердила факт нанесення нею ударів ногою у обличчя потерпілій і такі її показання, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №304 від 03.10.2017, не протирічать судово-медичним даним, отриманим в ході судово-медичної експертизи ОСОБА_7 .

При цьому об`єктивних причин, які змусили б ОСОБА_9 себе обмовити, обвинувачена не навела.

З огляду на вказане, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно зі ст. 94 КПК України.
Суд першої інстанції вірно надав критичну оцінку показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_9 не била ОСОБА_7 , оскільки такі показання повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Що стосується доводів обвинуваченої про неправильне визначення розміру завданої потерпілій майнової шкоди з огляду на те, що до розрахунку шкоди потерпіла додала також витрати, що не стосуються травми носа, то ці доводи також є необгрунтованими з огляду на таке.

Витрати потерпілої на лікування травми, отриманої від дій ОСОБА_9 , підтверджуються виписками з історії хвороби, рекомендаціями лікаря та відповідними чеками. Крім того, обвинувачена і сама не вказує, з якою конкретно сумою витрат вона не погоджується.

З урахуванням викладеного, вирок місцевого суду є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4