Справа № 755/3272/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1335/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадяських робіт на строк 170 (сто сімдесят) годин.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином та витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 607 (шістсот сім) гривень 43 (сорок три) коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень на професійну правничу допомогу, а всього 14 107 (чотирнадцять тисяч сто сім) гривень 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 829 (вісімсот двадцять дев`ять) гривень 60 (шістдесят) коп.,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 16.12.2017 приблизно о 23:00 год. разом зі своїм другом ОСОБА_11 вийшли випити кави до кіоска, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Генерала Ватутіна, 10, який знаходиться на території ринку «Десна». Там він зустрівся з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та зі своїм сусідом по поверху, потерпілим ОСОБА_9 , з яким в нього були неодноразові конфлікти, на побутовому ґрунті. В подальшому, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, ініціатором якого був ОСОБА_7 . Після чого, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_14 .

Реалізуючи свої злочинний намір та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_7 , умисно наніс один цілеспрямований удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , в результаті якого останній впав на землю, та отримав, згідно висновку експерта № 3316 від 22.12.2017, легке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки).

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 170 (сто сімдесят) годин. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином та витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 607 (шістсот сім) гривень 43 (сорок три) коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень на професійну правничу допомогу, а всього 14 107 (чотирнадцять тисяч сто сім) гривень 43 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 829 (вісімсот двадцять дев`ять) гривень 60 (шістдесят) коп.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05.02.2019 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим і виправдати його.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції надав не вірну оцінку суперечливим доказав по справі, а саме: суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 16.12.2017 під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , реалізуючи свій умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень, наніс один цілеспрямований удар кулаком в обличчя потерпілому, від якого останній впав на землю. Також, суд визнав належним показання потерпілого про те, що він 16.12.2017 не вживав алкогольних напоїв, та під час словесного конфлікту з обвинуваченим (свідками якого були ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 ) отримав удар кулаком в обличчя, від якого впав на земелю та отримав легкі тілесні ушкодження. Окрім того, суд відкинув показання обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим вже давно триває конфлікт на побутовому грунті (потерпілий, будучи сусідом обвинуваченого по сходовій клітинці, палить, залишаючи недокурки на сходових клітинах). 16.12.2017 обвинувачений близько 23:00 год. зустрів потерпілого, який пив пиво разом з друзями. Після чергового зауваження про недокурки на сходових клітинах, потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переоцінюючи свої сили, замахнувся і спробував вдарити обвинуваченого, але останній увернувся і вдарив у відповідь кулаком в обличчя, від якого потерпілий впав на землю. Тобто, обвинувачений не мав умислу на заподіяння тілесного ушкодження потерпілому. Удар був лише захисною реакцією обвинуваченого на агресію потерпілого з метою присікти подальші напади з боку потерпілого. Отже, тілесні ушкодження були заподіянні по необережності.
Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції у вироку не вказав, чому ним відкинуті показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , які підтверджують показання обвинуваченого, і суперечать показанням іншого свідка ОСОБА_15 .
Окрім того, суд зазначив, що даних згідно із ч.2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків показань надано не було, що не відповідає дійсності.
Також, суд не дослідив на підтвердження факту перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Захисник вказував не те, що у висновку судово-медичної експертизи зазначено, що під час огляду потерпілого в кабінеті швидкої медичної допомоги одразу після події, лікарем зафіксовано запах алкоголю від потерпілого (абз.1 арк.3 висновку експерта). Проте, суд не взяв до уваги даний факт.
Таким чином, на думку апелянта, показання обвинуваченого про те, що потерпілий перший замахнувся на нього і спробував вдарити, підтверджуються послідовними показами свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_11 покази потерпілого, а отже, і підстави обвинувачення, про те, що обвинувачений першим наніс один удар, підтверджуються лише суперечливими показами свідка ОСОБА_15 .
Таким чином, на переконання у діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, а тому обвинувачений повинен бути виправданий.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_18 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 , яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.125 КК України.
В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.
Так, вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у суді першої інстанції.

Будучи допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та зазначив, що обвинувачення висунуте йому є надуманим, вказав, що приблизно за півтора - два роки до подій переїхав, та почав проживати за адресою, за якою проживає і зараз. У них на поверсі постійно курив ОСОБА_9 та кидав сміття. Він неодноразово робив йому зауваження, але той не реагував. 16.12.2017 приблизно о 23 год. 00 хв. він йшов з товаришем ОСОБА_11 та зустрів ОСОБА_9 з друзями. Підійшов до останнього та зробив йому зауваження, після чого у них виникла суперечка. ОСОБА_9 замахнувся на нього, а він зміг увернутися, та для того, щоб заспокоїти потерпілого вдарив його правою рукою в обличчя. Бив не сильно, тільки для того, щоб припинити агресію потерпілого. Оскільки потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, то впав та вдарився об підвіконня. Після цього надав йому допомогу, вмив та вони розійшлися по домам.

Незважаючи на невизнання, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доводиться доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження:
Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що дійсно в нього з обвинуваченим були неодноразові конфлікти з приводу куріння на сходовій клітині. 16.12.2017 приблизно о 23 год. 00 хв. він з друзями стояв біля кіоску, в цей час до них підійшов обвинувачений з товаришем. ОСОБА_7 знову робити йому зауваження щодо паління, у них виник словесний конфлікт, в ході якого він отримав удар. Обвинувачений стояв прямо перед ним, та наніс удав кулаком по обличчю, якою рукою він не пам`ятає, куди саме в обличчя теж не пам`ятає, оскільки втратив свідомість. Було викликано ШМД, однак госпіталізовано його не було. Тож він з друзями взяв таксі і поїхав сам в лікарню. Спиртних напоїв в той день він не вживав. При цьому потерпілий зауважив, що йому дійсно були нанесені травми вказані у висновку судово-медичної експертизи № 3316 від 22.12.2017, як-то (дані висновку): синець на спинці та скатах носа, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів», забійні рани на спинці носа у нижній третині, на червоній каймі верхньої губи зліва з переходом на слизову оболонку.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 16.12.2017 приблизно о 23 год. 00 хв. він зустрівся з товаришем ОСОБА_7 стояли біля кіоску. Там побачили ОСОБА_9 , який стояв з друзями. У обвинуваченого були постійні конфлікти на побутовому ґрунті з потерпілим. Того дня між з ними знову сталася суперечка в ході якої ОСОБА_9 замахнувся на ОСОБА_7 , але той відмахнувся і вдарив ОСОБА_9 , але вдарив не сильно. Це було на відстані 3-4 метрів. ОСОБА_9 стояв і розмовляв з ОСОБА_7 , а він ОСОБА_13 та ОСОБА_12 окремо від них.
Будучи допитаний в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_16 , указав, що проживає у будинку АДРЕСА_3 . Його сусідами є ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 У березні 2018 року від сусідів по будинку стало відомо, що у суді розглядається справа по обвинуваченню ОСОБА_7 у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що сталося 16.12.2017 біля кіоску на ринку «Десна». Коли він про це дізнався, то повідомив ОСОБА_7 , то був очевидцем цих подій і можу дати покази у суді. З приводу конфлікту свідок пояснив, що 16.12.2017 пізно повертався з роботи на автомобілі, коли припаркувався навпроти кіосків, щоб попити кави, то побачив, що біля кіоску стоять ОСОБА_9 ОСОБА_13 і ОСОБА_12 . Потерпілий був з пляшкою пива. Через декілька секунд до них підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 відійшли вдвох ближче до кіоску. Через декілька секунд побачив, як ОСОБА_9 замахнувся і спробував вдарити ОСОБА_7 проте останній ухилився, і відповів ударом в обличчя ОСОБА_9 , якого повело і він впав. ОСОБА_7 одразу нахилився до ОСОБА_9 , після чого зайшов до кіоску поруч, звідки вийшов з пляшкою води, якою вмив ОСОБА_9 , той встав, постояв трохи і пішов разом із своїм друзями в сторону дому. Через декілька хвилин він також пішов додому.
Окрім того, в суді першої інстанції було допитано свідка сторони обвинувачення ОСОБА_13 який зазначив, що 16.12.2017 приблизно о 23 год. 00 хв. він з другом ОСОБА_9 та ОСОБА_12 стояли пили каву біля кіоску. Поруч проходив обвинувачений з другом. Обвинувачений позвав ОСОБА_9 в сторону. Потерпілий підійшов до нього, вони відійшли та почали розмовляти. Про що вони розмовляли йому не відомо. Товариш обвинуваченого при цьому залишився стояти з ним та ОСОБА_12 . В якийсь момент розмова потерпілого та обвинуваченого перейшла в суперечку, на підвищених тонах, після чого обвинувачений наніс удар потерпілому в обличчя кулаком. Потерпілий впав та вдарився при цьому спиною. Обвинувачений допомогу надавав, зокрема у приведенні потерпілого до тями.
Відповідно до висновку експерта № 3316 від 22.12.2017, а саме його докладних описів щодо проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено, що у ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні судово-медичної експертизи та при вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження: синець на спинці та скатах носа, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів» - відносяться до легкого тілесного ушкодження; забійні рани на спинці носа у нижній третині, на червоній каймі верхньої губи зліва з переходом на слизову оболонку відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові, тобто, 16.12.2017;
В протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.12.2017 та в протоколі про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві повідомлення про вчинення злочину від тієї ж дати слідує, що потерпілий вказав, що 11.12.2017 по пр.-ту. Ватутіна 10 сусід з 96 квартири наніс йому тілесні ушкодження;
Із протоколу ОМП від 26.02.2018 з ілюстрованою таблицею слідує, що слідчим за участю понятих було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_4 у ході якого установлено, що місцевість, де сталися події, яку описували сторони кримінального провадження є тотожною їх поясненням.

При встановленні винуватості ОСОБА_7 в умисному спричинені ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізації, та які могли бути спричинені за обставин, на які вказав потерпілий при проведенні слідчого експерименту, є правдивими.
Також показання потерпілого ОСОБА_9 про факт спричинення йому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується показаннями свідків.
Таким чином, стороною обвинувачення надано достатні та достовірні докази вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Із огляду на зазначене, невизнання вини ОСОБА_7 апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого із метою уникнення ним відповідальності, а тому оцінює його показання критично.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для визнання ОСОБА_7 невинуватим, апеляційним судом встановлено не було.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого про те, що він не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, заподіяв тілесні ушкодження потерпілому внаслідок необережності є безпідставними, оскільки обвинувачений наніс цілеспрямований удав в обличчя потерпілому та передбачав наслідки настання шкоди здоров`ю потерпілому він даного удару.
Відповідно до статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Твердження ОСОБА_7 про те, що він наніс удар потерпілому захищаючись, на думку колегії суддів є безпідставними та спростовуються показами самого обвинуваченого про те, що потерпілий лише замахнувся на обвинуваченого, будь-яких ударів потерпілий йому не наносив.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.
Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, судом першої інстанції встановлено не було.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт.
Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого судових витрат, пов`язаних з оплатою потерпілим правової допомоги в сумі 13 500 грн. Будь-яких порушень при вирішенні питання про стягнення судових витрат, судом першої інстанції допущено не було.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги обвинуваченого і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4