Єдиний унікальний номер 725/5757/18
Номер провадження 1-кп/725/266/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001148, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 27.12.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 185 ч. 2 КК України до 4 місяців арешту, покарання відбув повністю, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах:
Так, 21.09.2018 року в період часу з 13 год. 53 хв. по 13 год. 56 хв. ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Нива», розташованого по вул. Головній 143 в м. Чернівці, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, переконавшись, що діє непомітно для відвідувачів та співробітників магазину, таємно викрав з стелажів торгового залу солодощі, а саме: шоколад «Мілка» 100 г., з кремовою начинкою та печивом «Орео» в кількості 6 штук, загальною вартістю 143 грн. 10 коп., шоколад «Мілка» 300 г., зі шматочками печива «Орео», в кількості 9 штук, загальною вартістю 552 грн. 15 коп., шоколад «Мілка» 90 г., без додатків, в кількості 12 штук, загальною вартістю 193 грн., шоколад «Мілка» 90 г., з наповнювачем полуниця, в кількості 19 штук, загальною вартістю 305 грн. 58 коп., чим завдав своїми діями матеріальної шкоди фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 на загальну суму 1193 грн. 83 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, розпорядившись ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю та суду пояснив, що дійсно при вказаних в обвинуваченні обставинах, у вказаному місці та у вказаний час він вчинив крадіжку. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов визнав повінстю.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що завдану злочином шкоду йому не відшкодовано. Міру покарання відніс на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, за кваліфікуючою ознакою: вчинена повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення: те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий та вчинив новий корисливий злочин, по місцю проживання характеризується позитивно, наркозалежний, завдану злочином шкоду не відшкодовано.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Наведену обставину суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), дотримання принципу верховенства права є однією з умов демократичного суспільства.
Зокрема, п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України`Європейський суд з прав людини зазначив, що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненному злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливістьпризначення обвинуваченому покарання у виді арешту, оскільки даний вид покарання буде достатнім виправлення та перевиховання ОСОБА_5 .
Також, суд, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_5 , враховуючи його схильність до вчинення злочинів, для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.
Таку міру суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_5 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.
Щодо заявленого цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявлений цивільний позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374, 484 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту;

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 шкоду, завдану злочином у розмірі 1193 грн. 00 коп.
Речові докази: диски з відеозаписом за 21.09.2018 року, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1