Літинський районний суд Вінницької області
Справа № 137/412/19
У Х В А Л А

"03" квітня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 09.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про арешт майна. В клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням установлено, що в період часу з 07.08.2014 по 02.10.2014 невідома особа, перебуваючи на стоянці пункту пропуску для автомобільного сполучення «Успенка» Амвросіївського району Донецької області, скориставшись відсутність власника, незаконно заволоділа транспортним засобом марки "Тoyota" моделі «Avensis», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим спричинила останньому майнову шкоду на суму приблизно 200 000 гривень.

За даним фактом 09.11.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 09.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що з початку 2008 року по серпень 2014 року проживав в м. Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, де проходив службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та чергував на пропускному пункті «Успенка» Амвросіївського району Донецької області. Так, 2 серпня 2014 року ОСОБА_4 на автомобілі марки "Тoyota" моделі «Avensis», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 для несення служби приїхав до пункту пропуску «Успенка» Амвросіївського району Донецької області, де припаркував вищевказаний автомобіль біля пункту пропуску на стоянці. 7 серпня 2014 року приблизно о 13 год. 00 хв. розпочався обстріл пункту пропуску «Успенка» зі сторони Російської Федерації в результаті чого ОСОБА_4 отримав поранення та був госпіталізований сан авіацією до м. Запоріжжя Запорізької області, а звідти у м. Київ Київської області, де проходив стаціонарне лікування. Автомобіль марки "Тoyota" моделі «Avensis», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 залишився на стоянці біля пропускного пункту «Успенка» Амвросіївського району Донецької області.

На даний час існують підстави вважати, що автомобіль марки «TOYOTA» моделі «AVENSIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 є доказами злочину, скільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

При цьому накладення арешту на вказаний автомобіль необхідні для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетоворення або ж відчуження.

У зв`язку з наведеним, постала необхідність в накладенні арешту на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «AVENSIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Тому змушений звернутися до суду з вказаним клопотанням.

В судовому засідання слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримує повністю та просить його задовольнити. Суду пояснив, що виникла необхідність накладення арешту на зазначений автомобіль з метою його відшукання. Також суду повідомив, що даний автомобіль не вилучався, речовим доказом ще не визнаний. Особа у володінні якої перебуває майно в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою розгляду клопотання відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У свою чергу відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, в ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4)наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому слідчим суддею зазначається, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

На підтвердження свого клопотання слідчим надано: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 6-7) згідно якого наводиться обставини скоєння правопорушення; протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 (а.с. 8-9), в якому викладені обставини подій самим потерпілим; випискою АРМОР (а.с.11-12) встановлено, що в період часу з серпня по жовтень 2014 року невідома особа незаконно заволоділа автомобілем«TOYOTA» моделі «AVENSIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 з пункту пропуску «Успенка» Амвросіївського району Донецької області.

Судом встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна та додані до нього письмові докази не містять будь-яких доказів, що автомобіль про арешт якого клопоче слідчий, є знаряддям злочину або речовим доказом, оскільки постанова про визнання речовим доказом до клопотання не надано.

Вищевказані матеріали не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або можливу спец конфіскацію.

На думку суду твердження слідчого про те, що вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на нього необхідно для проведення всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони можуть мати доказове значення, а тому відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, є безпідставними.

Діючим законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України).

Оскільки, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчі судді зобов`язані: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування; діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора, тому вказане питання повинно розглядатися в контексті практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, так як вилучення майна є фактичним позбавлення особи, у володінні якої перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом або знаряддям злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна; що стороною кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, не доведено необхідність накладення арешту на майно, тому підстави для накладення арешту на зазначений транспортний засіб, відсутні, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Надані суду матеріали свідчать, що слідчим не надано доказів проведення слідчих дій спрямованих на встановлення місця знаходження майна, про арешт якого клопочеться. Також суду не надано доказів належності ОСОБА_4 автомобіля марки "Тoyota" моделі «Avensis», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки на момент звернення до слідчого судді з клопотанням відсутні передбачені законом підстави для накладення арешту на майно, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Керуючись ст.ст. 168, 170 173, 236 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 09.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
С Суддя: ОСОБА_1