н/п 1-кп/640/1015/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Київський районний суд м. Харкова:
головуючий - суддя ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хорол Полтавської області, з середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно різноробочим, приймаючого безпосередню участь в АТО, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, призваного по мобілізації 08 червня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , водія 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимому: 19.12.2011 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 17.10.2013 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 17.08.2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт; 19.12.2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).
Протягом 2014 2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VII), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року №1240VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113VIIІ).
Крім того, відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.
Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено,що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Таким чином, визначення особливого періоду, наведеного в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не суперечить визначенню наведеному у Законі України «Про оборону України», а лише містить ширше визначення цього поняття.
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.
Так, ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 08 червня 2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №179 від 18 червня 2015 року відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, діючи умисно, 10 грудня 2015 року допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях, шляхом нез`явлення вчасно зі звільнення на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 10 грудня 2015 року не з`явився вчасно зі звільнення на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та до 11 серпня 2017 року до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку із відсутністю на військовій службі, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків по військовій службі.
У подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №165 від 11 серпня 2017 року солдата ОСОБА_4 11 серпня 2017 року звільнено із військової служби у запас.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю, надав показання, якими підтвердив обставини, як зазначено вище, у вчиненому щиро розкаявся. Просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він приймав безпосередню участь в зоні АТО та має право на утримання статусу учасника бойових дій.
Прокурор проти застосування амністії не заперечував.
Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим злочину, пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено, підстав сумніватися в правдивості його свідчень у суду немає.
Враховуючи, що учасники судового розгляду, визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, встановлено, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, розглядає справу за правилами, встановленими вказаною нормою закону.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави вважати, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю, та суд кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Як особистість ОСОБА_4 працездатний, працює неофіційно різноробочим, приймав безпосередню участь в АТО, за місцем служби характеризувався задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей; у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, судимий: 19.12.2011 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 17.10.2013 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 17.08.2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт; 19.12.2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, вказані дані про особу, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинувачений повинен нести покарання у виді позбавлення волі знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Оскільки ОСОБА_4 вчинив злочини в період з 10.12.2015 по 11.08.2017 року, а засуджений вироком Хорольським районним судом Полтавської області від 19.12.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України за злочини, що мали місце в липні 2017 року, тобто встановлено, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований злочини до постановлення попереднього вироку від 19.12.2017, тому суд застосовує вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (набрав чинності 07.09.2017 року) встановлено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Як вбачається з довідки від 27.07.2015 року №3341, наданої прокурором, обвинувачений ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Луганської області с. Кримське, і ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
Передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 86 КК України заборон для застосування амністії у справі не встановлено.
У зв`язку з цим, наявні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати у справі та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 1986 року народження визнати винуватим за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 19.12.2017 року, більш суворим новопризначеним покаранням за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Застосувати до ОСОБА_4 1986 року народження ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування остаточного покарання, призначеного цим вироком.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати у справі та речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий