П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого суді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
за участі сторін:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву захисника засудженого ОСОБА_4 про вирішення питання долі майна, описаного для забезпечення можливої конфіскації майна та скасування арешту на майно накладеного в межах кримінальної справи №712/11631/12,-

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженого ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою з приводу вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2016 року, мотивуючи тим, що під час ухвалення вироку відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №712/11631/12 суд не вирішив питання , що зробити з майном , описаним для забезпечення можливої конфіскації майна. У зв`язку з чим, просить суд скасувати арешт належного ОСОБА_4 нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , накладеного постановою старшого слідчого з ОВС СВ Управління СБУ в Закарпатській області ОСОБА_6 від 17.05.2012р. у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, для забезпечення можливої конфіскації майна.

У заяві вказує на відсутність правових підстав для існування такого арешту.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримав вимоги заяви. Вказав, що ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №712/11631/12 суд не вирішив питання , що зробити з майном , описаним для забезпечення можливої конфіскації майна. Звернув увагу суду на те, що вирок ухвалено за приписами КПК України в редакціі 1960 року. Наголосив на тому, що санкція ч.2 ст.309 КК України за якою засуджено ОСОБА_4 не передбачає можливості призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а відтак відсутні підстави для існування арешту майна.
Прокурор в судовому засіданні залишив вирішення питання скасування арешту на розсуд суду.

Заслухавши доводи учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи №712/11631/12, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи, старшим слідчим з ОВС СВ Управління СБУ в Закарпатській області ОСОБА_6 здійснювалося розслідування кримінальної справи щодо ОСОБА_4 з попередньою кваліфікацією дій останнього за ч.2 ст.305 КК України.

Санкція даної норми кримінального закону передбачала призначення додаткового покарання конфіскації майна.

Відповідно до ст. 126 КПК Укрїни в редакції 1960 року -забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.
З огляду на це та з метою забезпечення можливої конфіскації майна у даній кримінальній справі старший слідчий ОСОБА_6 постановою від 17.05.2012р. наклав арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру належну ОСОБА_4 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 28.11.18 року вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт (обтяження) на підставі вказаної постанови старшого слідчого ОСОБА_6 від 17.05.2012р.

У подальшому дії ОСОБА_4 були перекваліфіковані на ч.2 ст.309 КК України і вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2016 року у кримінальній справі №712/11631/12 ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого цією нормою КК України, призначено йому відповідне покарння та звільнено від цього покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. Даний вирок набрав законної сили.

З урахуванням наведеного суд визнає безпідставність існування наявного арешту (обтяження) Квартири, оскільки санкція ч.2 ст.309 КК України не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Статтею 324 КПК України в редакції 1960 року встановлено, що при постановленні вироку суд, серед іншого, повинен вирішити і питання, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Як вбачається із змісту вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2016р., яким засуджено ОСОБА_4 , суд при його постановленні не вирішив питання стосовно накладеного арешту (обтяження) на Квартиру.
За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що заява захисника ОСОБА_4 є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які підстави для існування арешту на майно.

Керуючись п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року, ст. 324 КПК України в редакції 1960 року, суд ,
П О С Т А Н О В И В :

Заяву захисника засудженого ОСОБА_4 про вирішення питання долі майна, описаного для забезпечення можливої конфіскації майна та скасування арешту на майно накладеного в межах кримінальної справи №712/11631/12 - задовольнити.

Скасувати арешт належного ОСОБА_4 нерухомого майна, у тому числі квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СВ Управління СБУ в Закарпатській області ОСОБА_6 від 17.05.2012р. з метою забезпечення можливої конфіскації майна у кримінальній справі.

На постанову може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1