Житомирський апеляційний суд
Справа №278/503/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, прокурору прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 для усунення недоліків, викладених в описовій частині, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, повернуто прокурору прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 для усунення недоліків, викладених в описовій частині.

Суд першої інстанції умотивував своє рішення тим, що в обвинуваченні за ч. 2 ст. 263 КК України у будь-якому випадку має бути зазначений відповідний нормативно правовий акт, яким регулюється порядок щодо отримання дозволу на носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї та який має бути порушений особою, якій інкримінується вищевказаний злочин у сфері порушення громадської безпеки. Не надаючи будь-якої юридичної оцінки ані діям обвинуваченого, ані зібраним доказам та іншим обставинам справи, судом достеменно встановлено, що у наведеному обвинувальному акті відсутнє посилання як на закон України, так і на будь-який інший нормативно-правовий акт, який регулює отримання дозволу на носіння холодної зброї, що, вочевидь, призвело до неконкретного формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_8 викладене прокурором у неконкретній формі обвинувачення стосовно ОСОБА_8 порушує право останнього на захист, а також позбавляє суд можливості ухвалити будь-який вирок, адже згідно із ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи як виправданою, так і винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається, відповідно формулювання обвинувачення визнаного судом недоведеним, або ж доведеним.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 просить ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2018 року про повернення обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, прокурорускасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Посилається на те, що обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням па положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України, а саме: «Своїми умисними діями, які виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України», що за своїм змістом відповідає вимогам ч.2 ст.291 КГІК України. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, наведені в обвинувальному акті, що свідчить про виконання вимог п.5 ч.1 ст.291 КПК України при його складенні. Посилання суду на те, що в пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченні, яке вказано в обвинувальному акті, відсутнє посилання на закон України, який порушив ОСОБА_8 , незаконно носивши холодну зброю, жодним чином не може слугувати підставою для твердження про неконкретність сформульованого обвинувачення, а отже повернення обвинувального акту прокурору. Також при вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору суд вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути вирішені у ході підготовчого судового засідання та фактично вдався в оцінку обвинувального акта на предмет правильності формулювання обвинувачення зазначивши, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на закон України, який порушив ОСОБА_8 , незаконно носивши холодну зброю, що є неприпустимим. Твердження суду щодо неможливості у подальшому здійснити роз`яснення ОСОБА_8 суті пред`явленого йому обвинувачення відповідно до положень ст.348 KHK України є передчасним, оскільки відповідна процедура здійснюється на стадії судового розгляду. Під час досудового розслідування та підготовчого судового засідання стороною захисту не висловлювалась позиція з приводу того, що пред`явлене для ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України є незрозумілим, що свідчить про відсутність порушень вимог закону щодо забезпечення права на захист. Суд безпідставно зазначив, однією з підстав для повернення обвинувального акту прокурору про неможливість зміни обвинувачення в суді вказавши в ухвалі - «суд не може розраховувати на можливу у майбутньому зміну прокурором обвинувачення в суді», як таку, що не грунтується на вимогах закону. За наявності підстав прокурор не позбавлений можливості змінити обвинувачення на стадії розгляду кримінального провадження в суді відповідно до ст.ст. 338, 341 КІПК України, а на даний час у провадженні проведено лише підготовче судове засідання.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення прокурора, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно п.п.3 п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам ст.ст.291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Тобто, виходячи з наведених роз`яснень підставою для повернення обвинувального акту прокурору в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України є невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Інших вимог до обвинувального акта, ніж перелічені вище, КПК України не передбачає.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 від 27.02.2018 року зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України, зокрема: «Своїми умисними діями, які виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України», що відповідає положенням ч.2 ст.291 КПК України.

Посилання суду на те, що в пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченні, яке вказано в обвинувальному акті, відсутнє посилання як на закон України, так і на будь-який інший нормативно-правовий акт, який регулює отримання дозволу на носіння холодної зброї, який порушив ОСОБА_8 , незаконно носивши холодну зброю, є помилковим та не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

При вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути вирішені у ході підготовчого судового засідання та фактично вдався в оцінку обвинувального акта на предмет правильності формулювання обвинувачення зазначивши, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на закон України, який порушив ОСОБА_8 , незаконно носивши холодну зброю, що є неприпустимим.

Так, під час підготовчого провадження, суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним по кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого у інкримінованому останньому кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженні суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у їх сукупності.

Крім того слід зазначити, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України вже повертався прокурору ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22.03.2018 року з підстав відсутності в обвинувальному акті посилання на закон України, який передбачає необхідність отримання дозволу на носіння холодної зброї, яка ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.05.2018 року була скасована та новий розгляд даного кримінального провадження було призначено в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Разом з цим, повертаючи повторно обвинувальний акт прокурору з тих саме підстав, суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи апеляційного суду, викладені в ухвалі від 21.05.2018 року, та порушуючи вимоги ч.3 ст. 415 КПК України, яка передбачає, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, повторно повернув обвинувальний акт прокурору.

Посилання суду першої інстанції в ухвалі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.05.2018 у справі № 127/27182/15-к та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002, хоч і заслуговують на увагу, але не можуть бути категоричною підставою в даному випадку для повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 прокурору з огляду на положення ч.3 ст.415 КПК України та наявність попередньої ухвали апеляційного суду з цих птань.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, та безпідставно повернув прокурору обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні. Апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а кримінальне провадження - направленню на новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 22.03.2018 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000178 від 04.10.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: