Дата документу 04.02.2019 Справа № 320/56/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/296/19
Єдиний унікальний № 320/56/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125, ст.356 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника адвоката ОСОБА_10 , на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 15.09.2014 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання:

*за ст.356 КК України - 3 місяці арешту;

*за ч.2 ст.125 КК України у виді 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 , покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Звільнено ОСОБА_9 , відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили - не застосовувався.

Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , залишені без розгляду.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_9 в період часу з 23.04.2013 по 05.06.2013 маючи умисел на самовільне, всупереч встановленому законом порядку вчинення будь - яких дій, достовірно знаючи про те, що їх правомірність оспорюється, порушуючи вимоги, передбачені ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також положень п.4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 «Порядку виконання підготовчих робіт», без передбаченого законом дозволу, діючи навмисно і усвідомлюючи, що своїми діями порушує встановлений вищезазначеним законом порядок, а саме на території домоволодіння АДРЕСА_2 частини якого не виділені в натурі та належать його сину ОСОБА_11 , самовільно, всупереч волі власника сорока однієї частини зазначеного будинку, що не виділені в натурі - ОСОБА_8 та громадянки ОСОБА_7 , що зареєстрована та постійно проживає у будинку АДРЕСА_3 , зовнішня бокова стіна якого примикає до будинку АДРЕСА_4 , провів зблокованому житловому будинку (будинок квартирного типу з двох або більше квартир кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю) підготовчі роботи - будівельні роботи із розбирання та часткового знесення внутрішньої частини житлової; будинку АДРЕСА_4 на межі із житловим будинком АДРЕСА_3 .

За результатами вчинення з 23.04.2013 по 05.06.2013 року ОСОБА_9 умисних, самовільних, всупереч установленому законом порядку дій, відповідно до Акту обстеження жилих будинків від 23.04.2013 комісією з розгляду звернення мешканців вул. Червоноармійська ОСОБА_7 і ОСОБА_8 стосовно спірних питань встановлено, що «над частиною будинку АДРЕСА_4 розібрано дах; відсутнє покрівельне покриття, наявна частина несучих конструкцій даху, частково відсутнє перекриття. Вода потрапляє до житлових приміщень будинку АДРЕСА_5 ».

Також, за результатами вчинення з 23.04.2013 по 05.06.2013 року ОСОБА_9 умисних, самовільних, всупереч установленому законом порядку дій відповідно до Акту від 05.06.2013 комісією з розгляду звернення мешканців Червоноармійська ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , встановлено, що частину житлового будинку АДРЕСА_4 частково зруйновано, а саме: виконано демонтаж: зовнішньої стіни з боку двору та покрівлі з АЦВ листів, що призводить до прискореного руйнування цієї частини будинку.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 12-13 від 27.12.2013, в вищезазначеному зблокованому житловому будинку виконувались будівельні роботи із розбирання внутрішньої частини житлового будинку АДРЕСА_4 на межі з будинком АДРЕСА_3 , а саме:
- розбирання частини покрівлі із азбестоцементних хвилястих листів;
- розбирання частини перекриття із дерев`яних дощок;
- розбирання частини зовнішньої глинобитної стіни.
В результаті виконання вищезазначених будівельних робіт було пошкоджено конструктивні елементи житлового будинку АДРЕСА_3 , а також створено умови для проникнення атмосферних опадів до незахищеної частини житлового будинку АДРЕСА_3 , в якому зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_7 , яка відповідно до Довіреності від 08.05.2013 виданої ОСОБА_12 здійснює управління та експлуатацію даним будинком, а також постійно упорядковувала, проводила поточні та капітальні ремонти, підтримуючи будинок в належному для проживання стані за власні кошти. Для відновлення пошкоджених конструктивних елементів внаслідок розбирання частини житлового будинку АДРЕСА_6 , виконувались ремонтно-відновлювальні роботи, вартість яких, з урахуванням вартості будівельних матеріалів, склала 2518,00 гривень, які є тимчасовим заходом, так як для безпечного та комфортного проживання співвласників потрібне невідкладне виконання повного комплексу ремонтно-відновлюваних робіт, направлених на захист від атмосферних опадів зблокованого житлового будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Таким чином, внаслідок вчинення умисних самовільних, всупереч установленому законом порядку неправомірних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальних збитків на суму 2518,00 гривень, що є значною матеріальною шкодою для потерпілої, та суттєво порушені конституційні права і законі інтереси потерпілої передбачені ст.ст.3, 41 Конституції України, яке виразилося у грубому порушенні недоторканності приватної власності, а також шкоду громадським інтересам.

Крім того, в результаті виконання вищезазначених будівельних робіт було пошкоджено конструктивні елементи житлового будинку АДРЕСА_4 , а також створено умови для проникнення атмосферних опадів до незахищеної частини житлового будинку АДРЕСА_7 частина якого належить ОСОБА_8 на праві приватної власності відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2015. Для відновлення пошкоджених конструктивних елементів внаслідок розбирання частини житлового будинку АДРЕСА_8 виконувались ремонтно-відновлювальні роботи, вартість яких, з урахуванням вартості будівельних матеріалів склала 1410,00 гривень, які є тимчасовим заходом, так як для безпечного та комфортного проживання співвласників потрібне невідкладне виконання повного комплексу ремонтно-відновлюваних робіт, направлених на захист від атмосферних опадів зблокованого житлового будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Таким чином, внаслідок вчинення умисних самовільних, всупереч установленому законом порядку неправомірних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальних збитків на суму 1410,00 гривень, що є значною матеріальною шкодою для потерпілої, та суттєво порушені конституційні права і законі інтереси потерпілої передбачені ст.ст.3, 41 Конституції України, яке виразилося у грубому порушенні недоторканності приватної власності, а також шкоду громадським інтересам.

Крім того, ОСОБА_9 04.10.2014, приблизно о 13 годин 50 хвилин, знаходячись перед двором домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в ході сварки, що раптово виникла на ґрунті тривалих особистих (неприязних відносин із ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження - закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку; садно шкіри, синці, травматичний набряк м`яких тканин голови), що супроводжувалася вегето-судинним і астено-невротичним синдромами, які відповідно до висновку експерта № 832 від 25 листопада 2014 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції просить його скасувати та ухвалити новий вирок яким виправдати його за ч.2 ст.125, ст.356 КК України. В обґрунтування своїх доводів щодо підстав виправдання за ст.356 КК України зазначає, що диспозицією ст.356 КК України передбачено завдання збитків у виді значної шкоди (у 100 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян), у цьому ж кримінальному провадженні збитки були у сумі 2518 грн. та 1410 грн., тобто відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України. Крім того вважає, що судом не дано належної оцінки показам рядку свідків, з показів яких випливало, що будь-яких дозволів на проведення ремонтно-відновлювальних робіт отримувати не було необхідності. Зазначає, що він не мав умислу на вчинення самоправних дій. Вважає також, що ОСОБА_7 не могла виступати у якості потерпілої, оскільки не є власником будинку АДРЕСА_3 .

В обґрунтування доводів щодо підстав виправдання за ч.2 ст.125 КК України зазначає, що відповідно до показів 6 свідків сторони обвинувачення тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли внаслідок її падіння з висоти власного росту. Покази цих свідків узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи. Крім того, було зафіксовано факт нанесення 04.10.2014 приблизно о 12 годині тілесних ушкоджень ОСОБА_7 невстановленою особою. Свідчення ж самої ОСОБА_7 на предмет обставин нанесення їй тілесних ушкоджень були суперечливими.

Посилаючись на положення ст.62 Конституції України вважає що його вина у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не доведена безсумнівно.

Захисник адвокат ОСОБА_10 , в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду, викладені в рішенні не відповідають обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість ОСОБА_9 , відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів наводить обставини, аналогічні тим, що вказані в апеляційній скарзі обвинуваченого. Крім того вважає, що судом не надано оцінку протиріччям у показах потерпілої ОСОБА_7 і ряду свідків та навіть тексту обвинувальному акту. Також вказує, що суд безпідставно визнав ряд свідків (показам яким дав критичну оцінку) такими, що є свідками сторони захисту, тоді як вони були свідками сторони обвинувачення.

Враховуючи вказані обставини, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким виправдати ОСОБА_9 за ч.2 ст.125, ст.356 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора, потерпілих, які заперечували проти доводів апеляційних скарг, вважали вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника адвоката ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивності.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.3, 4 вказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок щодо ОСОБА_9 , не можна визнати таким, що в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.374 КПК України, зазначивши у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним і вказавши, що ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, обрав спосіб викладення доказів, досліджених в судовому засіданні, який не відповідає вимогам процесуального закону про відповідність висновків суду доказам, дослідженим в судовому засіданні. Так, у вироку після формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_9 , суд виклав докази (показання кожної з потерпілих і свідків, письмових доказів) не за принципом відповідності до певного кримінального правопорушення, а загалом, без диференціації за відповідним предметом доказування щодо конкретного кримінального правопорушення. Суд перерахував докази, які на його думку вказували на вину останнього, однак свої висновки, щодо доказового значення перелічених доказів вмотивував виключно в частині обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, тоді як за обвинуваченням по ст.356 КК України таких висновків зроблено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_9 винним за ст.356 КК України, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, ОСОБА_9 інкримінувалося самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, (самоправство), що виразилось у тому що останнім у період з 23.04.2013 по 05.06.2013 всупереч встановленому законом порядку у зблокованому житловому будинку (будинок квартирного типу з двох або більше квартир кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю) були проведені підготовчі роботи - будівельні роботи із розбирання та часткового знесення внутрішньої частини житлового будинку АДРЕСА_4 на межі із житловим будинком АДРЕСА_3 , всупереч волі власника сорока однієї частини зазначеного будинку, що не виділені в натурі - ОСОБА_8 та громадянки ОСОБА_7 , що зареєстрована та постійно проживає у будинку АДРЕСА_3 , зовнішня бокова стіна якого примикає до будинку АДРЕСА_4 . При цьому було вказано, що вказані дії були вчиненні ОСОБА_9 навмисно з усвідомленням того, що він порушує встановлений законом порядок.

ОСОБА_9 свою провину у вчиненні вказаного правопорушення заперечував, наголошував на тому, з 23.04.2013 по 05.06.2013 ремонтні роботи проводились виключно в частині будинку, яка належить його сину, і для їх проведення, отримання будь-яких дозволів не вимагалось. Вважав також, що для початку робіт також не вимагалось і будь-яких повідомлень. Крім того вказував, що наслідки у виді збитків ОСОБА_8 . ОСОБА_7 виникли і через те, що потерпілі своїми дійми фактично позбавили його можливості провести ремонті роботи, зокрема покрівлю будинку, а самі збитки не можна вважати істотною шкодою.

З тексту вироку випливає, що як на докази вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України суд послався на покази потерпілих ОСОБА_8 ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також документи:

- протокол огляду місця події від 27.04.2013 року, згідно якого частина стіни будинку АДРЕСА_4 була відсутня (т.2 а.с.55-57);

- договір дарування частини житлового будинку від 17.12.2010, згідно якого ОСОБА_22 подарувала ОСОБА_11 59/100 будинку АДРЕСА_4 (т.2 а.п.58);

- витяг про державну реєстрацію прав власності, згідно якого частина будинку АДРЕСА_9 належить ОСОБА_11 (т.2 а.п.59);

- відповідь секретаря Мелітопольської міської Ради на адресу ОСОБА_7 щодо спірних питань (т.2 а.п.63);

- відповідь секретаря Мелітопольської міської Ради на адресу ОСОБА_23 щодо вжиття заходів (т.2 а.п.64);

- відповідь секретаря Мелітопольської міської Ради на адресу ОСОБА_11 про реконструкцію житлового будинку (т.2 а.п.63);

- протокол огляду місця події від 21.05.2013 року, згідно якого частина стіни та даху між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 були відсутні (т.2 а.п.70);

- план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.п.71);

- акт від 22.05.2013 обстеження жилих будинків комісією з розгляду звернення мешканців Червоноармейська;

- висновок будівельно-технічної експертизи від 27.12.2013 та додатки до нього, згідно якого вартість виконаних ремонтно-відновлювальних робіт, виконаних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно складає 2518,00 та 1410, 00 грн. (т.2 а.п.81-101);

- договір купівлі-продажу 41/100 частин житлового будинку від 20.11.1999 між ОСОБА_24 та ОСОБА_8 (т.2 а.п.102);

- акт від 05.06.2013 про розгляд звернення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо самочинного знесення ОСОБА_11 частини житлового будинку АДРЕСА_4 , яким було рекомендовано ОСОБА_11 припинити будівельні роботи з руйнування частини житлового будинку та замовити експертну документацію (т.2 а.п.110);

- акт від 07.05.2014 ММБТІ, згідно якого розраховані ідеальні частки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (т.2 а.п.110-111);

- інформація, надана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізької області від 06.06.2013 №Х-308/1, згідно якої в ході позапланової перевірки було встановлено, що будівельні роботи з демонтажу покрівлі та розробки частково стін житлового будинку по АДРЕСА_4 виконав гр. ОСОБА_11 без надання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт (т.2 а.п.112);

- висновок експерта по результатам проведення будівельно-технічної експертизи №1884 від 22 жовтня 2013 року, згідно яких технічний стан частини житлового будинку АДРЕСА_8 , який належить ОСОБА_11 станом на 12.09.2013 характеризується як непридатне до подальшої експлуатації, технічний стан частини житлового будинку АДРЕСА_8 , який належить ОСОБА_11 , оказує негативний вплив на суміжні приміщення, визначено, що технічний стан будівельних конструкцій частини житлового будинку АДРЕСА_8 , належний ОСОБА_11 , станом на 12.09.2013 характеризується як неприродне до подальшої експлуатації (т.2 а.п.113-119);

- копія рішення 5 сесії VI скликання Мелітопольської міської ради від 31.03.2011 року №7/1, який затверджено Положення про управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Мелітопольської міської ради (додаток 1) (т.2 а.п.121-122);

- копія посадової інструкцією начальника Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Мелітопольської міської ради (т.2 а.п.124-126);

- копія посадової інструкцією начальника Управління містобудування та архітектури Мелітопольської міської ради (т.2 а.п.127-129);

- копія посадової інструкції для інженера проектувальника КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» ММР ЗО (т.2 а.п.130-131);

- копія повідомленням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11.04.2013 №КО-282/з, згідно якого будинок не аварійний, а власник частини будинку ОСОБА_11 , для недопущення завдання шкоди іншим співвласникам повинен виконати ремонт своєї частини будинку (т.2 а.п.132);

- копією акту від 22.05.2013 обстеження жилих будинків комісією з розгляду звернення мешканців вул. Червоноармейська від 23.04.2013 стосовно спірних питань (т.2 а.п.133);

- порядок будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 (т.2 а.п.139-152);

- повідомлення Інспекції Державного архітектурно-будівельного контрою у Запорізькій області (т.2 а.п.153);

- копія постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2013, якою ОСОБА_11 визнано винним ч.3 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 2550 грн. (т.2 а.п.154-155);

- копія акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (т.2 а.п.158);

- копія протоколу про адміністративне правопорушення від 20.05.2013 року відносно ОСОБА_11 , за ч.3 ст. 96 КУпАП (т.2 а.с.159-160);

- фотографія (т.2 а.п.161-168)

- копія ситуаційної схеми М 1:1000 зробленою КП "ПВАПБ" ММР ЗО для присвоєння (підтвердження) адресного номеру (т.2 а.с.160);

- копія договору купівлі-продажу 41/100 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 ( т.2 а.п.172);

- копія акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.01.2013 року за адресою: м. Мелітополь вул. Червоноармейська, 9 та 11 (т.1 а.п.173);

- копія акту обстеження жилих будинків комісією з розгляду звернення мешканців вул. Червоноармейська від 23.04.2013 стосовно спірних питань від 22.05.2013 /(т. 2 а.п.174);

- копія повідомлення Мелітопольського БТІ від 19.08.2000 (т.2 а.п.175);

- копія акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 10 грудня 2010 року (т.2 а.п.177);

- схема розташування земельних ділянок (т.2 а.п.178);

- копія кадастрового плану (т.2 а.п.179);

- товарні чеки та розрахункові накладні щодо підтвердження вартості матеріалів та робіт, виконаних на відновлення пошкодженого ОСОБА_9 майна ОСОБА_7 (т.2 а.п.180-191/);

- копія технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.п.192-197);

- копія технічного паспорту паспортами на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.п.198-204);

- копія рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 15.05.2013, яким позов ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено (т.2 а.п.207-209);

- копія ухвали Мелітопольського міськрайонного суду про забезпечення позову від 07.08.2013, щодо заборони проведення будівельних робіт на території домоволодіння АДРЕСА_4 (т.2 а.п.210)

- копія постанови державного виконавця від 15.08.2013, якою заборонено ОСОБА_11 проводити будь-які будівельні роботи на території домоволодіння АДРЕСА_4 (т.2 а.п.211);

- копія постанови державно виконавця від 22.08.2013 про закінчення виконавчого провадження (т.2 а.п.212);

- копія ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 25.07.2014 про скасування заходів забезпечення позову, накладених згідно ухвали Мелітопольського міськрайонного суду про забезпечення позову від 07.08.2013 (т.2 а.п.213);

- копія ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 15.08.2014 про скасування заходів забезпечення позову (т.2 а.п.214);

- копія постанови про закриття кримінального провадження від 27.11.2014, якою кримінальне провадження за № 0001743 від 23.04.2013 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.356 КК України (т.2 а.п.215-224);

- копія ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 08.12.2014 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0001743 (т.2 а.п.225-227);

- повідомлення КП МБТІ №178 від 29.01.2015, згідно якого будинок АДРЕСА_10 року будівництва, а будинок №11 1896 року будівництва (т.3 а.п.30)

- копія акту обстеження техніка БТІ від 20.11.2010, яким встановлено, що у частині житлового будинку АДРЕСА_11 було проведено самовільне перепланування зі зміною площ, інша частина житлового будинку знаходиться в аварійному стані, зареєстрована до перепланування загальна площа 81,8 м2, жила площа 48,1 м2; по фактичному користуванню, внаслідок уточнення лінійних розмірів та площ та самочинно проведеного перепланування, загальна площа становить 61,0м2, жила площа 54,2м2 (т.3 а.п.41);

- копія абрису земельної ділянки АДРЕСА_4 (т3 а.п.42);

- копія ескізу будинку №11 по вул. Червоноармійській в м. Мелітополі (т3 а.п.43)

- відповідь КМ "ММБТІ" №496 від 08.04.2015, згідно якого у матеріалах технічної інвентаризації будинків АДРЕСА_5 стіни, яка знаходиться на межі цих будівель не позначалось (т.3 а.п.44);

- копія генерального плану земельної ділянки (т.3 а.п.45);

- копія поетажного плану (т.3 а.п.46-47);

- копія викопіровки на присадибну ділянку АДРЕСА_4 (т.3 а.п.48-51);

- копія журналу зовнішніх обмірів(т.3 а.п.52);

- копія генерального плану земельної ділянки (т.3 а.с.53);

- копія поетажного плану (т.3 а.п.54-55);

- копія викопіровки на присадибну ділянку АДРЕСА_3 в (т.3 а.п.56);

- копія журналу зовнішніх обмірів (т.3 а.п.57-58);

- протокол огляду місця події від 30.11.2015 (т. 3 а.п.65-68);

Разом з тим, на переконання колегії суддів перелічені докази, вказували на перебіг цивільно-правового спору між співвласниками будівлі, наслідків звернень ОСОБА_7 і ОСОБА_8 із заявами і скаргами до різних органів і наслідки таких звернень, а також на технічні характеристики земельних ділянок і будинків, однак не вказували на наявність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому дій. З показів потерпілих достеменно можна встановити лише те, що ОСОБА_9 проводив ремонтні роботи в частині будинку, яка належить його сину, а також те, що вони зазнали збитків. Доводи ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 демонтував частину стіни саме її дому не можна вважати встановленим фактом, адже на підтвердження цього не було надано належних доказів. Навпаки, свідок ОСОБА_14 , який під час досудового слідства проводив дослідження з метою визначення вартості відновлюваннях робіт показав, що стіна ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є спільною, однак БТІ при оформленні документів кожному з власників могло віднести цю стіну як до будинку ОСОБА_11 , так і до будинку ОСОБА_25 , отже могла мати місце технічна помилка.
Сторона захисту наполягала на тому, що ОСОБА_9 при здійсненні ремонтних робіт частини житлового будинку АДРЕСА_4 діяв у законний спосіб та ніякого дозволу на вчинення цих дій законом не передбачено. Крім цього, вказувала, що порядок виконання підготовчих робіт стосується власників нерухомого майна, а ОСОБА_9 не був власником житлового будинку АДРЕСА_4 , виконані на об`єкті роботи з проведення капітального ремонту не можуть бути віднесені до жодної категорії складності об`єктів будівництва, які відповідно до ДБН А.2.2-3-2012 можуть встановлюватись лише при проектуванні та новому будівництві об`єктів, що виключає необхідність декларування початку цих робіт або отримання відповідного дозволу на їх виконання.

Вказані доводи сторони захисту не можна спростувати доказами, які суд поклав в обґрунтування висновків про вину обвинуваченого. Навпаки з показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 ці доводи в більшій мірі підтверджувались.

Також не можна спростувати доводи про те, що ОСОБА_9 був впевнений, що для проведення ремонтних робіт не вимагається будь-яких дозволів чи погоджень, хоча останньому ставиться в вину вчинення умисних дій з усвідомленням того, що для вчинення цих дій було необхідно повідомити про їх початок або отримати дозвіл.

Окремо слід зазначити, що об`єктивна сторона кримінально правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, має обов`язкову ознаку у виді настання значної шкодиінтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Значна шкода є оціночним поняттям і вирішується в кожному конкретному випадку виходячи з фактичних обставин провадження. Однак, з тексту обвинувального акту випливало, що значна шкода виражалась у матеріальному аспекті у виді збитків в сумі 2518 грн. та 1410 грн., а розмір такої шкоди не є значною (матеріальну шкоду слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення злочину).

Твердження ОСОБА_9 про те, що збитки понесені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є наслідком їх власних дій, оскільки саме вони не дали можливості закінчити обвинуваченому ремонт, не було предметом дослідження, як під час досудового розслідування так і під час розгляду провадження судом першої інстанції, притому, що підтвердження чи спростування вказаного твердження, на думку колегії, має істотне значення для визначення розміру шкоди.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_9 доказами, які не містять інформації, що відповідає предмету доказування у сформульованому обвинуваченні ОСОБА_9 за ст.356 КК України визнаного судом доведеним.
Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вирок суду першої інстанції в цій частині не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки докази, на які послався суд першої інстанції у вироку не доводять поза розумним сумнівом факт того, що ОСОБА_9 усвідомлював необхідність повідомлення про початок ремонтних робіт або необхідність отримання на це відповідного дозволу, і що повідомлення про початок, або отримання дозволів для проведення такого роду робіт вимагаються взагалі.
Відтак доводи обвинуваченого про те, що він проводив ремонтні роботи виключно в частині будинку, яка належить його сину, і для їх проведення, отримання будь-яких дозволів не вимагалось, були відкинуті судом без належної мотивації і обґрунтування.

З матеріалів провадження випливає, що погодження на такі роботи із співвласниками є цивільно-правовим питанням, як і питання щодо причинно-наслідкового зв`язку дій ОСОБА_9 з настанням збитків, які зазнали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції; та досліджувати нові докази.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази, які суд поклав в обґрунтування вини ОСОБА_9 ст.356 КК України, не доводять поза розумним сумнівом, що в діях останнього міститься склад вказаного кримінального правопорушення, тому в цій частині провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів в частині вимог щодо скасування вироку і закриття провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 с.т125 КК України.

ОСОБА_9 як і в попередньому випадку не визнавав вину, з його показів випливало, що тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він не спричиняв.

Натомість, вина ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме:

- рапортом про прийняття заяви ОСОБА_7 (т.2 а.п.230);
- рапортом про прийняття заяви ОСОБА_7 (т.2 а.п.231);
- довідкою травмпункту про те, що у хворої ОСОБА_7 забій в області носа (т.2 а.п.232);
- протоколом огляду місця події від 04.10.2014 (т.2 а.п.233-234);
- іллюстраційною таблицею до протоколу огляду місця події від 04.10.2014 (т.2 а.п.235-236);
- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 05.10.2014 (т.2 а.п.237);
- висновком експерта №723 від 05.10.2014, згідно якого, у ОСОБА_7 маються тілесні пошкодження - ссадна шкіри, синці, травматичний набряк м`яких тканин голови, ці тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету, можливо рукою 04.10.2014 при викладених потерпілою обставинах, не виключається можливість виникнення подібних тілесних ушкоджень також в результаті падіння на тверду поверхню, в тому числі з висоти власного зросту (т.2 а.п.239-240)
- додатковим висновком експерта №832 від 13 листопада 2014 року, згідно якого у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма яка супроводжується вегето-сосудистим та астено-невротичним синдромами, які кваліфікуються як легкі, не виключається можливість виникнення подібних тілесних ушкоджень також в результаті падіння на тверду поверхню, в тому числі з висоти власного зросту (т.2 а.п.242-243);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11 грудня 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого 04.10.2014 біля 13 год. 30 хв. вона направилась до себе до дому та побувши вдома біля 20 хв. хотіла повертатись на роботу. Вийшовши за ворота вона побачила ОСОБА_9 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 він стояв на узбіччі дороги по вул. Червоноармійська, десь на границі будинків №9 та №11 перед ними. У той же час вона побачила, на даху будинку АДРЕСА_4 двох молодих хлопців, які підіймали металеві листи від двох інших хлопів, що подавали їх знизу. Також, вона побачила як зі сторони пр. Б.Хмельницького у м. Мелітополь підійшла жінка ОСОБА_13 , яка зупинилась біля них. У цей же час ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , почали робити зауваження ОСОБА_9 та іншим робітникам, щоб вони припинили роботу, адже їм було відомо, що на будинок судом накладено арешт. На їхні зауваження ніхто не відреагував. Тоді ОСОБА_7 почала знімати усе, що відбувається на фотокамеру свого телефону, побачивши це ОСОБА_9 , начав до неї підходити, висловлюючи різні дразнящі репліки. В руках у нього був фотоапарат, об`єктив якого він направляв на ОСОБА_7 та почав фотографувати. Після чого ОСОБА_7 лівою рукою почала закривати своє обличчя, а правою викликати міліцію. ОСОБА_9 взяв фотоапарат у ліву руку, а кулаком правої наніс ОСОБА_7 удар в обличчя, а саме в область носу. Удар при йшовся з лівого боку. Від цього удару вона свідомість не втрачала. Після чого ОСОБА_9 перебіг дорогу до свого автомобіля, сів у нього та поїхав з місця події. Одразу після того, к вона отримала удар від ОСОБА_9 вона помітила, що у вікні будинку АДРЕСА_4 який належав ОСОБА_8 шолохнулась штора, а через кілька хвилин вибігла сама ОСОБА_8 . Свідками цих подій були: ОСОБА_13 , можливо ОСОБА_8 , двоє робітників ОСОБА_9 , що знаходились на даху будинку та двоє, які були унизу, однак, можливо останні момент удару не бачили(т.2 а.п.244-250);
- додатковим висновком експерта №860 від 11 грудня 2014 року, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_7 могли вникнути при обставинах вказаних нею при проведенні слідчого експерименту від 11.12.2014 року (т.3 а.п.2);
- відеозаписом переглянутим в судовому засіданні, який підтверджує неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілими (т.3 а.п.37);
- відеозаписом демонтажу частини будинку, який також підтверджує неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілими (т.3 а.п.38).
Вина обвинуваченого підтверджується поза розумним сумнівом комплексом переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів. Зокрема прямим доказом вини є покази потерпілої і свідка ОСОБА_13 .
Версія обвинуваченого щодо його непричетності до отримання потерпілою тілесних ушкоджень, судом спростована, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_9 в умисному нанесені легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 викладені обґрунтовано і вмотивовано.
Позиція обвинуваченого та невизнання вини об`єктивно розцінена як бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності.
Обвинувачений ОСОБА_9 , не заперечував, що він знаходився 04.10.2014 перед двором буд. АДРЕСА_4 , де між ним і ОСОБА_7 відбулася сварка. Ці обставини також підтверджені показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 . Разом з тим, до іншої частини показів обвинуваченого і вказаних свідків суд обґрунтовано поставився критично, адже в цій частині покази суперечили іншим доказам у кримінальному провадженні, до того ж суд встановив зацікавленість вказаних свідків забезпечити алібі обвинуваченому.
Доводи апеляційних скарг на предмет того, що суд необґрунтовано зазначив вищевказаних свідків, свідками сторони захисту, тоді як вони були свідками сторони обвинувачення, не спростовують ту обставину, що вказані особи мали об`єктивну зацікавленість не надавати викривальних показів щодо обвинуваченого внаслідок того, що вони працюють на нього і отримують від останнього грошову винагороду.
Доводи апелянтів про те, що висновок судово-медичної експертизи свідчив про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту, на переконання колегії суддів не спростовують правильність висновків суду, адже у висновку про такий механізм отримання тілесних ушкодження йшлося як про можливість, а не як про встановлений факт, і наряду з цим також зазначалося, що тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету, можливо руки 04.10.2014 при викладених потерпілою обставинах. Судом робилася оцінка сукупності доказів, і ця оцінка вказувала про необґрунтованість версії обвинуваченого.
З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок в частині визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування в цій частині, за доводами апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, не вбачається.

Висновок суду про звільнення ОСОБА_9 від покарання, відповідно до ст.ст. 49, 74 КК України, відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника адвоката ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 , скасувати в частині визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України.

В цій частині закрити провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4