Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________копія:_______
У Х В А Л А
Іменем України

28 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000258, за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 липня 2018 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Кузнецовськ (нині Вараш), Рівненської обл., проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.289 КК України;
За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 (далі-прокурор), на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Згідно оскаржуваної ухвали, повернуто прокурору обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.289 КК України.

В обгрунтування доводів скарги прокурор вказує, що в обвинувальному акті, який суд першої інстанції вирішив повернути прокурору, зазначено всі відомості у відповідності до ст.291 КПК України, у тому числі й виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Додає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вийшов за межі судового розгляду та в порушення принципу змагальності сторін, передбаченого ст.22 КПК України, надав правову оцінку діянням ОСОБА_4 та іншим особам під час підготовчого судового засідання, що є предметом наступного етапу, а саме судового розгляду. Крім того додає, що суд першої інстанції вирішив аналізувати показання свідків на даному етапі, зокрема свідка ОСОБА_10 , який перебував з обвинуваченим в автомобілі, та вказав в ухвалі, що між обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_10 убачаються ознаки попередньої змови, хоча обвинувачення вказаному свідку органом досудового розслідування не пред`являлось, а вказані обставини підлягали встановленню судом у ході вирішення пред`явленого обвинувачення неповнолітньому по суті.

У ході вирішення питання щодо повернення обвинувального акта прокурору та постановляючи прийняте рішення, судом першої інстанції встановлено, що вимоги, передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України, при складенні обвинувального акта, на переконання суду, дотримані не були, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими - є неконкретним і незрозумілим, додатковим підтвердженням чого є думка, висловлена в підготовчому судовому засіданні особисто неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 про те, що він не розуміє, чому саме він має відшкодовувати шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_11 , оскільки він не був за кермом транспортного засобу, належного потерпілому. Крім того, суд першої інстанції додав, що у викладі фактичних обставин не зазначено часу, коли ОСОБА_4 вирішив незаконно заволодіти автомобілем ОСОБА_11 та при яких обставинах у нього виник такий намір тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, скасувавши ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, пояснення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які визнали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою та підстав для її скасування не вбачали та просили залишити її без змін, колегія суддів дійшла висновку щодо постановлення рішення про скасування ухвали і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором і має містити, зокрема, і такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, заслухавши думку учасників судового провадження, суд застосував норми кримінального процесуального законодавства України і за наслідками підготовчого судового засідання дійшов висновку, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 не відповідає вимогам КПК України, а тому на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Оскаржуваним судовим рішенням підтверджується, що суд встановив факт недотримання органом досудового розслідування вимог, передбачених п.5 ч.2 ст.291 КПК України, при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 і ч.2 ст.289 КК України, тобто у частині викладу в даному процесуальному документі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 , суд визнав - неконкретним і незрозумілим.

В основу мотивувальної частини постановленого рішення, суд поклав також і надані у підготовчому судовому засіданні показання неповнолітнього ОСОБА_4 про те, що він не розуміє, чому саме він має відшкодовувати шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_11 , якщо він не перебував за кермом транспортного засобу, належного останньому, що також стало підставою для постановлення оскаржуваного рішення.

На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі прокурора правильно зазначено, що під час підготовчого судового засідання суд вправі, в основному перевіряти відповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, і не може давати оцінку діям обвинуваченої особи, зокрема й оцінку фактичним обставинам кримінального провадження, наявним у матеріалах такого провадження, а також доказам на цій стадії судового розгляду, у тому числі й перевіряти наявність у обвинувальному акті даних, які не передбачені процесуальним законом.

За вимогами ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають обвинуваченого, так і ті, що його виправдовують, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із викладу встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначеному в обвинувальному акті слідує, що 23 липня 2018 року неповнолітній ОСОБА_4 без відома власника ОСОБА_12 та всупереч його волі, з метою здійснення поїздки, вирішив незаконно заволодіти належним ОСОБА_12 автомобілем марки «Audi» 80, 1990 р.в., р.н. НОМЕР_1 , вартістю 50712 (п`ятдесят тисяч сімсот дванадцять) грн. 38 (тридцять вісім) коп., який у цей час був припаркований на місці для тимчасового паркування транспортних засобів, що знаходиться за житловим буд. АДРЕСА_2 та, реалізовуючи свій умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 попередньо повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію про те, що вказаний автомобіль ніби-то належить його діду, викликавши в них таким чином помилкове уявлення про наявність в нього законних підстав на користування вказаним автомобілем.

Проаналізувавши дану частину, встановлених досудовим слідством обставин, суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті орган досудового розслідування не вказав о котрій годині, та при яких обставинах у неповнолітнього ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, а також коли саме (попередньо) він повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію про обставини його заволодіння ним.

У розумінні ст.291 КПК України, зокрема і вимог ст.9 КПК України, орган досудового розслідування надав певну оцінку незаконним діянням ОСОБА_4 та прийняв рішення про звернення до суду із даним обвинувальним актом на час завершення досудового розслідування, всебічно, повно і неупереджено дослідивши обставини його вчинення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом із тим, ч.1 ст.17 КПК України закріплює, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не вправі був аналізувати обвинувальний акт на предмет встановлення у підготовчому судовому засіданні обставин виникнення у неповнолітнього ОСОБА_4 умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом і на предмет встановлення факту повідомлення обвинуваченим ОСОБА_4 свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , тієї чи іншої, завідомо неправдивої інформації, що стосується законності дій неповнолітнього під час заволодіння викраденим автомобілем, про який іде мова у процесуальному документі, який оскаржуваним рішенням суд повернув прокурору.

За приписами ч.2 ст.315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду суд вчиняє ряд дій, а саме: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Аналізуючи другий абзац обвинувального акта зі встановленими фактичними обставинами кримінальних правопорушень, суд вказав в ухвалі, що орган досудового розслідування не зазначив дати події злочину, у вчиненні якого обвинувачується неповнолітній ОСОБА_4 , і зробив висновки про відсутність встановлених даних про те, з якого моменту і ким саме був встановлений контроль над транспортним засобом, що не дало суду можливості зробити однозначний висновок про момент закінчення злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ..

Підсумовуючи мотиви прийнятого рішення, суд посилався також на обставину відсутності в обвинувальному акті даних, у тому числі, й встановлених фактичних обставин про спільне незаконне проникнення ОСОБА_4 разом із вищезгаданими свідками до транспортного засобу, що на думку суду, свідчило про істотні суперечності між викладеми показаннями вказаних свідків та обвинуваченого, у їх сукупності, одночасно із співставленням цих показань із фактичними обставинами кримінального провадження і формулюванням обвинувачення, що на переконання суду, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону також.

Апеляційний суд у ході перегляду ухвали встановив у судовому засіданні, що неповнолітній обвинувачений повністю розуміє суть пред`явленого обвинувачення та усвідомлює, що йому пред`явлено обвинувачення за незаконні дії, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, а також у закінченому замаху на незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за обставин, викладених у повернутому прокурору обвинувальному акті відносно нього, які орган досудового розслідування кваліфікував за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.289 КК України.

Посилання суду першої інстанції на роз`яснення, що ним були враховані у даному кримінальному провадженні під час підготовчого судового засідання, а саме викладені у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, суд апеляційної інстанції вважає передчасними, оскільки цим самим на даному етапі судового розгляду суд дає оцінку діям обвинуваченої особи.

Фактично у підготовчому судовому засіданні питань, що підлягали вирішенню та визначені у ст.315 КПК України, суд першої інстанції не з`ясував, яким вимогам ч.2 ст.291 КПК України не відповідає обвинувальний акт, суд в ухвалі не зазначив.

З цих підстав, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України, а матеріали кримінального провадження такими, що підлягають поверненню на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2018 року в кримінальному провадженні №0000258 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.289 КК України, якою повернуто прокурору обвинувальний акт скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом, є остаточною і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя- доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1