Справа № 1316/4144/12 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/203/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовкви Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотанням про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо ОСОБА_7 п.«в», п.«д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року покарання.
На ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та застосувати щодо нього п.«в», п.«д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» або (альтернативно) відповідні норми Закону України «Про амністію у 2011 році», Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнити його від покарання, призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2017. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: судом першої інстанції всупереч вимог Перехідних положень було постановлено оскаржувану ухвалу в порядку ст.ст. 370-372, 539 КПК України в чинній редакції, а не за нормами КПК України в редакції 1960 року, за якими відбувався розгляд кримінальної справи. Відповідно до п.«в», п.«д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» він підлягає звільненню від відбування кримінального покарання, оскільки має на утриманні троє неповнолітніх дітей та є інвалідом війни 3 групи. Інкримінований йому злочин вчинено в травні 2011 року і на момент опублікування Закону України «Про амністію у 2016 році» жодних вироків щодо нього не було і він не був засуджений; щодо нього не було постановлено жодних вироків і в період виконання даного закону.
При апеляційному розгляді засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просять застосувати щодо ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від призначеного вироком суду покарвання.
Прокурор ОСОБА_9 клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» підтримав.
Заслухавши доповідь судді, сторони судового провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу суду слід скасувати, а клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задоволити з таких підстав.
Суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно з п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
За змістом ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Кримінальна справа щодо ОСОБА_7 розглянута судом, й ОСОБА_7 визнаний виним у вчиненні необережного злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким.

ОСОБА_7 має трьох дітей, яким станом на 07.09.2017 (на день набрання чинності цим Законом) не виповнилося 18 років: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких він не позбавлений батьківських прав.
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України», які б виключали застосування амністії до ОСОБА_7 , відсутні.

Отже ОСОБА_7 підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» й на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 слід звільнити від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, призначених вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього п.«в», п.«д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції покликався на те, що засуджений ОСОБА_7 не набув суб`єктивного права, визначеного ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», бути звільненим від відбування призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2017 покарання у виді трьох років позбавлення волі, оскільки не відбув жодної частини призначеного йому покарання, що не позбавляє ОСОБА_7 звернутися до суду із аналогічним клопотанням, коли засуджений відбуде покарання в частині, визначеній законом. Крім того, засуджений ОСОБА_7 на теперішній час не володіє суб`єктивним правом бути звільненим від відбування покарання призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2017 у виді трьох років позбавлення волі, оскільки кримінальна справа щодо нього розглянута судом і вирок суду набрав законної сили.
Однак такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.
Так, положення ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» стосуються осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
У даному ж випадку ОСОБА_7 є особою, яка підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», і положення ст. 3 цього Закону до нього застосовані бути не можуть.
Наведений в ухвалі суду першої інстанції висновок про те, що ОСОБА_7 не підлягає звільненню від покарання, оскільки кримінальна справа щодо нього розглянута судом і вирок набрав законної сили, суперечить кримінальному закону, а саме ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відповідно до якої амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, а також ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», відповідно до якої звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк підлягають певні категорії осіб, які визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким.
З огляду на викладене апеляційний суд визнає апеляційну скаргу ОСОБА_7 обґрунтованою.
Ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року підлягає скасуванню, а клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п.«в» ст. 1, ст.ст. 10, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року покарання скасувати.
Клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» задоволити.
На підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, призначених вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4