ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року
м. Київ

справа № 739/1367/17
провадження № 51-6181км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бирине Новгород-Сіверського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вбивстві, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, і засуджено за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.
2. Суд визнав доведеним, що він 14 червня 2017 року приблизно о 16:00 поруч з домогосподарством на АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів умисно завдав ОСОБА_8 не менше двадцяти одного удару дерев`яною палицею по голові, тулубу, кінцівках, заподіявши тяжких тілесних ушкоджень, від чого вона померла в лікарні.
3. Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 27 березня 2018 року залишив вирок місцевого суду без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
4. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5. На переконання захисника, дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за частиною 2 статті 121 КК, оскільки в засудженого не було умислу на вбивство, а смерть потерпілої настала через кілька годин після отримання тілесних ушкоджень. Крім того, органом досудового розслідування не встановлено знаряддя злочину.
6. Також захисник вказує, що на обґрунтування вироку покладено протоколи слідчого експерименту, які є недопустимими доказами з огляду на вимоги статті 23 КПК, а також не перевірено версії сторони захисту про завдання тілесних ушкоджень потерпілій свідком ОСОБА_9 , який зіштовхнув її зі сходів свого будинку.
7. Крім того, на думку захисника, при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано обставин, передбачених статтею 65 КК, безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів і застосовано занадто суворе покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
8. На переконання сторони захисту, апеляційний суд не усунув допущених місцевим судом істотних порушень кримінального процесуального закону і у своїй ухвалі не обґрунтував належним чином, чому він залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.
9. В аналогічній за змістом касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставах, визначених пунктами 2, 3 частини 1 статті 284 КПК.
10. Крім того, він вказує, що: його було незаконно затримано, слідчі дії проводилися без участі захисника; працівники поліції та лікарі неналежно виконували свої обов`язки та фальсифікували докази, зокрема свідоцтво про смерть і протокол огляду трупа; медичний висновок про перебування в стані алкогольного сп`яніння є неналежним доказом у зв`язку з відсутністю його підпису; в процесуальних документах неправильно вказано час вчинення злочину, його затримання, смерті потерпілої та огляду щодо стану сп`яніння; місцевим судом йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами справи. Вважає, що суд однобічно та поверхово розглянув справу, вирок є необґрунтованим та немотивованим. На думку засудженого, пом`якшуючою обставиною необхідно було визнати вчинення злочину з ревнощів.
Позиції учасників касаційного розгляду
11. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
12. У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту і просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними й обґрунтованими.
13. Засуджений і захисник підтримали подані скарги, просили скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Оцінка Суду
14. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, Суд дійшов висновку, що подані скарги необхідно залишити без задоволення.
15. Згідно з вимогами частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
16. Судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за частиною 2 статті 115 КК суд першої інстанції зробив на підставі сукупності доказів, досліджених із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
17. Як убачається із судових рішень, засуджений не заперечував факту заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, хоча стверджував, що не мав умислу на вбивство. Також він висунув версії про отримання потерпілою смертельних ушкоджень внаслідок падіння з порогу будинку чи неналежного виконання обов`язків медичними працівниками.
18. Суд не може погодитися із доводами сторони захисту про те, що винуватості засудженого не доведено, оскільки не встановлено знаряддя злочину, точного часу вчинення злочину та точного часу смерті потерпілої. Як видно з висновку експерта від 3 серпня 2017 року № 70 та показань у судовому засіданні експерта ОСОБА_10 , рани на голові потерпілої, від яких настала смерть, могли утворитися від дії тупого предмета ймовірно, з циліндричною поверхнею. Свідки, які спостерігали за побиттям, підтвердили, що засуджений завдавав ударів палицею. Наведені обставини переконливо доводять, що ударів було завдано палицею.
19. Сторона захисту також у касаційних скаргах не обґрунтувала, яким чином встановлення точного часу вчинення злочину та точного часу смерті потерпілої може вплинути на оцінку обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій засудженого.
20. Посилання засудженого на те, що відсутні докази про його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, спростовуються як показаннями самого засудженого, так і показаннями свідків. Законодавство не передбачає, що факт алкогольного сп`яніння має доводитися якимось певним видом доказів (постанова ВС від 22 травня 2018 року у справі № 459/3331/16-к)[1].
21. Версію сторони захисту про отримання потерпілою тілесних ушкоджень голови внаслідок падіння зі сходів також спростовано дослідженими судом доказами: показаннями свідка ОСОБА_9 , який був очевидцем заподіяння тілесних ушкоджень; висновком експерта та його поясненнями в судовому засіданні щодо їх характеру й локалізації та неможливості їх отримання внаслідок падіння з висоти власного зросту чи сходів.
22. Щодо посилання сторони захисту про недопустимість протоколів слідчих експериментів зі свідками Суд зазначає, що частина 2 статті 23 КПК допускає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, у випадках, визначених цим Кодексом, а частина четверта статті 96 КПК передбачає, що свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями. Як убачається з вироку, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки не виключно оспорюваними показаннями свідків під час слідчих експериментів, а в сукупності з показаннями цих же свідків під час судового розгляду. Крім того, суд не взяв до уваги ті показання свідка ОСОБА_11 під час слідчого експерименту, які суперечили її показанням в суді.
23. За таких обставин Суд вважає, що згадка у вироку цих позасудових показань у сукупності із судовими показаннями не може розглядатись як таке порушення процесуального закону, що істотно перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
24. Посилання засудженого на незаконність окремих процесуальних дій через їх проведення без участі захисника не впливає на законність та обґрунтованість оскаржених рішень, оскільки суди не посилалися на жодні докази, отримані внаслідок стверджуваних порушень, тому ці доводи в касаційній скарзі не дають підстав для скасування або зміни оскаржених рішень.
25. Таким чином, Суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо обставин вчинення засудженим злочину належним чином обґрунтовано та вмотивовано, і вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

26. Суд визнав установленим на підставі сукупності доказів, що засуджений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знайшовши потерпілу в сусіда, почав її бити спочатку руками та ногами по голові, а коли вона впала дерев`яною палицею, та стрибав на неї.
27. Виходячи з установлених обставин: способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації травматичних впливів, зокрема завдання по голові потерпілої не менше 12 ударів, тривалості побиття, поведінки винного і потерпілої, що передувала події, їхніх стосунків, суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій, суд дійшов висновку, що в сукупності вони свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_7 на вбивство потерпілої. Посилання сторони захисту на те, що засуджений вважав, що заподіяні ним травми не можуть призвести до смерті, не виключає умисної форми вини під час завдання таких ушкоджень.
28. Суд вважає, що доводи сторони захисту в касаційних скаргах про відсутність умислу на вбивство та необхідність кваліфікації дій засудженого за частиною 2 статті 121 КК є безпідставними і дії засудженого за частиною 1 статті 115 КК кваліфіковано правильно.

29. Посилання засудженого на можливу неналежну допомогу потерпілій з боку працівників поліції та медичних працівників за обставин цієї справи не виключають прямого причинного зв`язку між діями засудженого та смертю потерпілої.
30. Суд також відхиляє посилання сторони захисту на те, що обставиною, яка обтяжує покарання, необґрунтовано визнано рецидив злочину. Сторона захисту посилається на те, що засудження за попереднє вбивство вже було враховано як кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115. Однак суд, визнаючи рецидив злочину обтяжуючою обставиною, посилався на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 8 квітня 2002 року, за яким ОСОБА_7 було засуджено за частиною 1 статті 122 КК, а не на його засудження за попереднє вбивство.
31. Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то Суд не бачить підстав вважати його явно несправедливим.
32. Згідно зі статтею 64 КК довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
33. Призначаючи засудженому покарання, суд урахував особливі обставини, що обтяжують його відповідальність, зокрема те, що він, будучи раніше засудженим за умисне вбивство до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, після звільнення знову вчинив умисне вбивство.
34. Зважаючи на те, що обставини, які пом`якшують покарання, відсутні, та беручи до уваги надзвичайну небезпечність засудженого для суспільства, суд дійшов висновку, що призначення засудженому більш м`якого покарання, ніж довічне позбавлення волі, не сприятиме досягненню мети кримінального покарання та убезпеченню суспільства від нових злочинів.
35. Суд вважає, що, призначаючи таке покарання, суд діяв у межах розсуду, наданого йому законодавством, і виходив при цьому з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації.
36. Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів і переконливо спростував доводи, викладені в апеляції сторони захисту. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] http://reyestr.court.gov.ua/Review/74551561