Справа № 635/8171/18
Провадження по справі № 1-в/635/922/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ? ОСОБА_1

за участю прокурора ? ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання ? ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області подання начальника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі шляхом поглинання покарання, призначеного за даним вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року. Відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2016 року ОСОБА_5 зарахований в строк відбуття покарання за вказаним вироком строк попереднього ув`язнення з 01 вересня 2015 року по день набрання вироком законної сили відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, чинній до 20.06.2017 року) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з урахуванням відбутої частини покарання. Вирок Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року набрав законної сили 07 липня 2016 року.

Початок строку відбування покарання 01 вересня 2015 року.

Кінець строку відбування покарання 25 серпня 2019 року.

Начальник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 звернувся до суду із поданням, погодженим із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що за період відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» засуджений заохочувався два рази, мав два стягненняя, які погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований до промислової зони установи на інструментальній дільниці, заточування ножів, на заходи виховного впливу реагує вірно, робить правильні висновки, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», щиро розкаявся у вчиненні злочину, відбув 2/3 фактичного строку покарання, а тому сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , він прибув до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» 15 липня 2016 року, за час відбування покарання має два заохочення, стягнень не має. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 , засуджений був працевлаштований в промисловій зоні установи виконання покарань, а саме: в серпні-вересні, листопаді 2016 року, січні-червні, серпні-грудні 2017 року та січні, березні-серпні 2018 року, за що отримував заробітну плату. Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби молодшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, а також розпорядок дня установи, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних переговорів та побачень.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній став на шлях виправлення, судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених судимостей за вчинення злочинів проти власності, а саме ОСОБА_5 був засуджений:

1) 13 грудня 1993 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України (в редакції закону 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
2) 16 травня 1995 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України (в редакції закону 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 14 лютого 1997 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України (в редакції закону 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ст. 26 КК України (в редакції закону 1960 року) визнаний особливо небезпечним рецидивістом;
4) 12 липня 2001 року Київським районним судом м. Харкова за ч.4 ст.140 КК України (в редакції закону 1960 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2002 року ч. 4 ст. 140 КК України (в редакції закону 1960 року) перекваліфікована на ч. 2 ст. 185 КК України, покарання знижено до 5 років позбавлення волі;
5) 10 листопада 2005 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
6.) 31 січня 2008 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ст. 69 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі;
7) 07 травня 2009 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 395, ч.4 ст.70 КК України до арешту строком на 5 місяців 15 днів;
8) 06 квітня 2009 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 5 місяців;
9) 23 грудня 2010 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 4 місяців обмеження волі;
10) 30 листопада 2011 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі;
11) 01 листопада 2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки;
12) 25 липня 2013 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки,
13) 04 березня 2015 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
14) 14 січня 2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року за вчинення злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, вчинив злочини, не відбувши покарання за попередніми вироками. Як вбачається зі змісту довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 , складеної начальником відділення СПС молодшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 , за час відбування покарання засуджений має лише 2 заохочення, одне з яких було застосовано у вигляді зняття раніше накладеного стягнення, мав три стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року із засудженого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих стягнуті грошові кошти. Разом з тим, засуджений, будучи працевлаштованим та отримуючи регулярно заробітну плату, жодних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілим не здійснив. Також суд враховує ту обставину, що згідно Витягу з протоколу №7 від 14 лютого 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, які не довела свого виправлення та характеристику на засудженого ОСОБА_5 , складену начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_9 від 14 лютого 2018 року, згідно якої засуджений характеризується з негативного боку.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає характеристику на засудженого ОСОБА_5 складену 18 жовтня 2018 року начальником відділення соціально-психологічної служби молодшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 не об`єктивною, а формальною, яка не відповідає дійсним обставинам.

Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Застосування до засудженого заохочення у вигляді подяки та зняття раніше накладеного стягнення, відбуття засудженим 2/3 строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, вчинив злочини, не відбувши покарання за попередніми вироками суду, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року та вважає подання начальника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання начальника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 07 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1