Провадження № 11-кп/4820/8/19
Справа № 686/6687/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів

судового засідання: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0006293 від 19 грудня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.1 ст.286 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника ОСОБА_13 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городок Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою технічною освітою, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працює, не має судимостей,

визнаний винуватим з призначенням покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 4 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 5 951, 74 грн., моральну шкоду в сумі 50 000 грн.; на користь потерпілого ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 911,48 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, біля 19-ї години 19 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_12 керував автомобілем «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.10.1, 10.4 ПДР України, якими передбачено, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним, не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом праворуч та ліворуч, в тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Рухаючись по вул. І.Франка з боку вул. Л.Толстого в напрямку до вул. Купріна, наближаючись до заїзду на територію НВК №2 м. Хмельницького, перед виконанням маневру лівого повороту у заїзд до НВК №2 для подальшого руху прямо, ОСОБА_12 , не переконавшись у безпечності виконання маневру лівого повороту, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу мотоциклу «ЯВА 350/634», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 та допустив зіткнення з ним.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри передньої поверхні лівого колінного суглобу, закритий перелом наколінника лівого колінного суглобу зі зміщенням уламків і набряк м`яких тканин у його проекції, закритий перелом зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу з набряком м`яких тканин в його проекції, що відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я; пасажир мотоцикла ОСОБА_14 отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я у вигляді крововиливу, садна м`яких тканин лівого стена, закритий перелом гілки лівої сідничної кістки тазу зі зміщенням уламків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю в його діяннях складу злочину, тобто з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Уважав вказаний вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту та однобічність досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, допущені як органом досудового розслідування, так і судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначав, що ухвалений місцевим судом вирок ґрунтується на припущеннях та на суперечливих доказах, окремі з яких при цьому є також і очевидно недопустимими.

Уважав, що покладені в основу обвинувального вироку докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 19.12.2014 року; висновок експерта №132А від 26.03.2015 року є недопустимими, оскільки при проведенні цього огляду слідчий залучив як понятого рідного брата потерпілого ОСОБА_15 , що суперечить вимогам ч.7 ст.223 КПК України.

Також при зазначенні вихідних даних, необхідних для проведення автотехнічної експертизи, слідчим були використані показання ОСОБА_12 як свідка, що відповідно до ч.1 ст.87 КПК України є недопустимим доказом.

Стверджував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які підтвердили показання самого обвинуваченого про те, що під час виконання повороту ліворуч вони не бачили, що їм назустріч рухався мотоцикл „Ява.

Поза увагою як слідчого, так і місцевого суду залишилось твердження обвинуваченого про те, що мотоцикл рухався без увімкненого світла фари, а технічно перевірити вказані обставини не виявилось за можливе через те, що вказаний мотоцикл не був визнаний речовим доказом у справі.

На переконання апелянта, у задоволенні цивільного позову потерпілих суду першої інстанції слід було відмовити через відсутність позовних вимог останніх до страхової компанії НАСК „Оранта, у якій ОСОБА_12 застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП, та через невизначення відповідного статусу судом першої інстанції вказаної страхової компанії.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просив вирок суду скасувати з аналогічних підстав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг учасників судового провадження; обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 на підтримання поданих ними апеляційних скарг із зазначених у них мотивів; прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_11 , які просили залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у порушенні вимог правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений сукупністю зібраних та детально викладених у вироку доказів, яким судом надана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_12 в місцевому та апеляційному судах визнав сам факт зіткнення з мотоциклом потерпілого, однак заперечив свою вину у вчиненні ДТП, посилаючись на те, що водій мотоцикла ОСОБА_10 їхав без увімкненого світла фари.

Разом з тим, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції детально та послідовно стверджували, що ДТП сталася саме з вини обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки при здійсненні повороту до НВК №2 у м. Хмельницькому він не пропустив їх мотоцикл, що рухався йому назустріч.

Під час слідчого експерименту 20 березня 2015 року, який було проведено за їх участю, потерпілі також підтвердили факт зіткнення автомобіля обвинуваченого з їх мотоциклом за аналогічних обставин.

Такі їх показання об`єктивно узгоджуються з показаннями в місцевому суді свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Вони були очевидцями ДТП і стверджували, що автомобіль під керуванням обвинуваченого при здійсненні повороту ліворуч не увімкнув покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із мотоциклом, що рухався у зустрічному напрямку. Зазначали, що у мотоцикла були увімкнені фари, а покажчик повороту водій «Renault» увімкнув вже після ДТП.
Допитані апеляційним судом очевидці події свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , дали аналогічні показання, не довіряти об`єктивності показань яких в колегії суддів не має жодних підстав.

Колегією суддів апеляційного суду з метою перевірки доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, було прийнято рішення про повторний допит свідка ОСОБА_18 .

Водночас апеляційний суд визнав неможливим допит цієї особи, оскільки упродовж тривалого часу її місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку, про що наявні підтверджуючі документи. Відтак, колегією суддів було змінено порядок дослідження доказів за участю вказаної особи, а саме шляхом дослідження відомостей показань, зафіксованих на оригінальних примірниках технічних носіїв інформації місцевого суду у спосіб їх безпосереднього прослуховування в засіданні апеляційного суду.

Окрім іншого, у засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не змогли достеменно ствердити, що уважно слідкували за дорогою, яка добре освітлювалась, тому зіткнення для них було неочікуваним. Підтвердили, що поворот до НВК є непомітним.

За таких обставин місцевий суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (пасажирів автомобіля „Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), які зазначали, що не бачили самого мотоцикла, однак категорично не стверджували, що він рухався без світла фари.

Обстановка та фактичні обставини ДТП були відображені в протоколі огляду місця пригоди та схемі ДТП від 19 грудня 2014 року, об`єктивність зафіксованих відомостей у цих документах також не викликає в колегії суддів сумнівів.

При цьому посилання апелянтів на те, що даний доказ є недопустимим через залучення до проведення вказаної процесуальної дії як понятого (рідного брата потерпілого ОСОБА_15 ), колегія суддів уважає безпідставним, через те, що відповідно до ч.7 ст.223 КПК України залучення понятих для проведення огляду місця події не є обов`язковим, та відноситься до дискреційних повноважень слідчого.

Відповідно до висновку експерта №132А від 26 березня 2015 року водій ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.9.2(б), 9.4, 10.1, 10.4, 11.1 ПДР України. Виконуючи вимоги пунктів 10.1, 10.4 ПДР України обвинувачений мав можливість запобігти виникненню ДТП.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу цього висновку експерта у зв`язку з тим, що слідчий на власний розсуд визначив у вихідних даних перебування мотоцикла в справному стані та поклав в їх основу показання ОСОБА_12 , які він давав як свідок, на увагу не заслуговують.

Такі вихідні дані ґрунтувались не лише на показаннях ОСОБА_12 , а й на показаннях інших очевидців події свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_19 .

Будь-яких доказів на спростування вихідних даних для експертизи захисник не надав, клопотань в порядку ст.333 КПК України про проведення певних слідчий (розшукових) дій, призначення експертиз в ході досудового слідства не заявляв.

Крім того, як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року, якою скасовано ухвалу апеляційного суду від 16 травня 2016 року в цьому ж провадженні, відсутні будь-які дані, які б давали підстави уважати, що при допиті як свідка ОСОБА_12 та при призначенні на підставі його показань автотехнічної експертизи, слідчим були порушені права та свободи останнього, або його було примушено до визнання своєї винуватості у ДТП. ОСОБА_12 було оголошено підозру лише після отримання зазначеного висновку експертизи, яким встановлено порушення ним правил ПДР.

З метою встановлення взаємного розташування транспортних засобів під час ДТП та траєкторії їх руху, а також технічної справності мотоциклу і його освітлювальних приладів, за клопотанням захисника ОСОБА_13 , апеляційним судом призначались транспортно-трасологічна та інженерно-технічна експертизи.

Проте, у зв`язку з тим, що автомобіль „Renault Kangoo було відремонтовано, а мотоцикл „ЯВА 350/634 взагалі відсутній, такі дослідження провести не представилось можливим, про що підтвердив у засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_23 .
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апелянтів про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_12 з підстав недоведеності його вини у вчиненому.

Водночас у мотивувальній частині вироку містяться посилання суду на показання свідка ОСОБА_24 .

Апеляційним судом установлено, що зазначена особа не була свідком у цьому кримінальному провадженні, місцевим судом не допитувалась, а тому посилання на її показання в порядку ст.404 КПК України підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.

Покарання ОСОБА_12 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного.

Як обставину, що пом`якшує покарання судом обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_12 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Урахувуючи викладене, характер діяння і спосіб його вчинення, його суспільну небезпеку, суд дійшов переконливого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді арешту, з позбавленням його права керувати транспортними засобами, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Поряд з цим, відповідно до п.2 ч.1 49 КК України у разі вчинення злочину невеликої тяжкості особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
Інкримінований ОСОБА_12 злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, вчинений ним 19 грудня 2014 року та відповідно до положень ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, при цьому перебіг строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, останній від органів досудового слідства та суду не ухилявся, не вчиняв нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.286 КПК України питання, щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності віднесено до компетенції суду, при умові, що обвинувачений згоден на його звільнення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, передбачене у ст. 49 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим. При цьому закон не пов`язує можливість застосування положень ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, однак, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
За відсутності такої згоди суд повинен звільнити обвинуваченого від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.
На переконання колегії суддів, за відсутності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_12 підлягає звільненню від покарання відповідно до ч.5 ст.74 КК України з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При вирішенні цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_14 колегія суддів виходить з такого.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_12 в частині вирішення цивільного позову потерпілих скасовано, а матеріали справи в цій частині направлено до Хмельницького міськрайонного суду на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 5 951 грн. 74 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а всього 55 951 грн. 74 коп.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_14 до ОСОБА_12 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Ці рішення набрали законної сили відповідно 03 грудня 2016 року та 04 квітня 2017 року (т.2, а.м.к.п.89, 90).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення або ухвала про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, або судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Ураховуючи викладене, вирок суду відносно ОСОБА_12 у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , третьої особи НАСК «Оранта» про стягнення 5 951 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

При вирішенні позову ОСОБА_14 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, місцевий суд урахував характер діянь обвинуваченого, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, які потерпілий пережив у зв`язку із ДТП, а тому дійшов переконливого висновку про задоволення позову в повному обсязі, з чим погоджується і колегія суддів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року відносно ОСОБА_12 у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , третьої особи НАСК «Оранта» про стягнення 5 951 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди скасувати і провадження у справі закрити.

У порядку ст.404 КПК України цей же вирок відносно ОСОБА_12 змінити.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання щодо допиту свідка ОСОБА_24 .

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_12 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: