Провадження № 11/811/13/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Львів

Колегія cуддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
підсудного ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляцію потерпілого ОСОБА_6 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України закрито.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 16 вересня 2012 року о 21 год. 30 хв. поблизу будинку № 24, що на вул. Демнянській у м. Львові на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс кулаком удар потерпілому ОСОБА_6 в ліву нижню частину щелепи, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження: травматичний злам суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням, струс головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

На постанову суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляцію, в якій просить скасувати постанову, відновити кримінальне провадження та повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції для продовження розгляду кримінальної справи. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи, так як жодного письмового клопотання підсудного про закриття кримінальної справи щодо нього потерпілий не бачив та не давав згоду на його звільнення. Суд першої інстанції не мав права вирішувати питання щодо вказаної кримінальної справи не заслухавши думки потерпілого, а тому не дотримався вимог кримінального процесуального закону; помилково вказав про те, що підсудний ОСОБА_7 не вчинив нового злочину, так як 16 вересня 2017 року останній вчинив напад на ОСОБА_8 . З 15 вересня 2012 року по 05 жовтня 2012 року він ( ОСОБА_6 ) знаходився в лікарні, де йому двічі проводили операцію, проте ОСОБА_7 не провідав його, не поцікавився його станом здоров`я та не попросив вибачення за вчинене. Крім того, на лікування сім`єю було витрачено понад 30000 грн., що призвело до залишення сім`ї, в якій є двоє малолітніх дітей, без матеріальної підтримки.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_6 на підтримку апеляції, пояснення підсудного ОСОБА_7 , який апеляцію заперечив та просить її залишити без задоволення; думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляції доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляції про невідповідність висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зокрема, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості (п.3 ч.1 ст. 49 КК України).
Згідно з п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1 КПК України 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, та за згодою підсудного закриває кримінальну справу в зв`язку із закінченням строків давності.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження. Злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Підсудний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 11 грудня 2017 року звернулись до Сихівського районного суду м. Львова з клопотанням про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України та в судовому засіданні суду першої інстанції 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 підтримав це клопотання (т.4 а.с.21, 22).
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи, врахувавши усі необхідні для цього передумови, а саме те, що 1/ наявна згода підсудного на закриття кримінальної справи в зв`язку із закінченням строків давності; 2/ інкримінований ОСОБА_7 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості; 3/ закінчився встановлений п.3 ч.1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк давності з дня інкримінованого ОСОБА_7 діяння; 4/ ОСОБА_7 не ухилявся від слідства або суду та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Твердження потерпілого ОСОБА_6 про відсутність клопотання підсудного про закриття кримінальної справи матеріалам кримінальної справи не відповідає.

У матеріалах справи міститься клопотання від 11.12.2017 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, підписане підсудним ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_9 (т.4 а.с.21). Це клопотання було підтримане підсудним у судовому засіданні 12 грудня 2017 року (т.4 а.с.22).

Те, що клопотання підсудного було вирішене судом першої інстанції у відсутності потерпілого ОСОБА_6 без заслуховування думки останнього, жодним чином не вплинуло на законність та правильність судового рішення, оскільки потерпілий був повідомлений про час та місце судового розгляду (т.4 а.с.19), однак в судове засідання не з`явився, і кримінально-процесуальним законом не передбачена така передумова звільнення особи від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи як згода потерпілого.

За період з 16 вересня 2012 року ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягався, що підтверджується матеріалами справи.

Закінчення строків давності є імперативною підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, відповідно встановлює обов`язок суду звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в зв`язку із закриттям справи правильно залишено судом без розгляду та роз`яснено потерпілому про право звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Апеляція не містять правових підстав для скасування постанови.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляцію необґрунтованою. Постанова суду винесена з дотриманням вимог КПК України 1960 року, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України залишити без зміни, а апеляцію потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4