27 грудня 2018 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду відкрила касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
При ухваленні цього рішення я заперечувала відкриттю касаційного провадження, голосувала проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.
Слідчий суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ухвалоювід 02 листопада 2018 року залишив без розгляду скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП у Дніпропетровській області.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 09 листопада 2018 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
До того ж, у ст. 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.Проте згадана ухвала слідчого судді від 02 листопада 2018 року до цього переліку не входить.
Доводикасаційної скарги ОСОБА_2 щодо недотримання апеляційним судом загальних засад кримінального провадження не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачено, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Однак, у даному кримінальному провадженні немає питань, які б не було врегульовано КПК України, оскільки порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування чітко врегульовано статтями 306-307 КПК України, при цьому нормами процесуального закону передбачено обов`язкову участь особи, яка подала скаргу, в судовому розгляді. Неявка ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена судом, зокрема й про її обов`язкову участь, в судове засідання з розгляду слідчим суддею її скарги, унеможливило розгляд слідчим суддею скарги по суті та призвело до постановлення оскаржуваної ухвали про залишення скарги без розгляду. Виходячи із системного аналізу наведених норм процесуального закону, істотних порушень прав особи, яка подала скаргу і без поважних причин не з`явилась в судове засідання, не відбулося. ОСОБА_2 не позбавлена права повторного звернення до суду та захисту своїх прав.
Таким чином ОСОБА_2 подала скаргу на рішення слідчого судді, яке було постановлене останнім не виходячи за межі його повноважень, оскільки повноваження щодо розгляду скарги по суті є більшими, ніж повноваження щодо залишення скарги без розгляду, то підстав вважати, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за скаргою на таке рішення, не дотримався загальних засад кримінального провадження щодо забезпечення кожному права на оскарження процесуальних рішень, немає.
Як слідчим суддею, так і апеляційним судом не було допущено істотних порушень норм права, які були б підставою для скасування чи зміни судових рішень.
З урахуванням наведеного, не погоджуюсь з висновком більшості колегії суддів та вважаю, що касаційним судом має бути постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Суддя ОСОБА_1