ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7173/18 Номер провадження 11-кп/814/501/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 125 КК України НТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - адвокат ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08 листопада 2018 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, з середньою освітою, одруженого, працюючого: ФОП, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради в місцевий бюджет м. Кременчука витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_7 у сумі 416,93 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин:

11.01.2018 приблизно о 21 годині, ОСОБА_10 біля торгівельного павільйону на площі Перемоги в м. Кременчуці, взяв металеву палицю, з якою підійшов до ОСОБА_7 , що сварився з продавцями торгівельних павільйонів, та умисно, з мотивів особистої неприязні, заподіяв ОСОБА_7 декілька ударів по голові та обличчю металевою палицею, від чого потерпілий упав на асфальтно-бетонне покриття площі та схопив руками металеву палицю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 декілька ударів ногами по тулубу. Вказаними діями ОСОБА_10 заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я у вигляді: закритого перелому кісток носа, синців в міжбрівній ділянці з переходом на спинку носа, на нижній повіці лівого та правого ока, в лівій виличній ділянці, на грудній клітині в проекції 6-го ребра зліва по переднє-підпахвовій лінії, які утворилися від неоднократної дії тупих твердих предметів.
В апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити більш суворе покарання за ч.2 ст. 125 КК України та задовольнити його цивільний позов у повному обсязі, стягнути судові витрати.

Свою апеляційну скаргу потерпілий обгрунтував тим, що поза увагою суду залишилося те, що він із ОСОБА_10 знайомим не був, конфлікту з ним не мав, тобто обвинувачений безпричинно поводив себе агресивно та зухвало по відношенню до нього, в судовому засіданні зазначав про нанесення меншої кількості ударів.

Вважає, що посилання суду на наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, є неправильним, оскільки в діях обвинуваченого відсутнє дієве каяття, добровільно не відшкодував завдану шкоду.

Окрім цього, потерпілий, вказуючи на суттєву моральну шкоду, наявність витрат на правову допомогу, а також на те, що він у майбутньому планує здійснити оперативне втручання з метою ліквідації наслідків травми, просить його цивільний позов задовольнити повністю. При цьому стверджує, що суд помилково дійшов висновку про відсутність доказів витрат на правову допомогу, оскільки ним було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 7000 грн.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок без змін.

При цьому зазначає, що твердження апелянта про призначення більш суворого покарання є необгрунтованими, так як ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має на утриманні дитину, яка є студентом вищого навчального закладу, має реєстрацію та постійне місце проживання, є фізичною особою-підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому вид і розмір покарання є правильним.

Також вважає рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову правильним.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого та його представника в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за який його засуджено, за викладених у вироку обставин, учасниками не оскаржуються.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, сімейний стан, стан здоров`я та вік, його поведінку, яка передувала вчиненню злочину; наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме: повне визнання вини, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тобто, всі обставини, передбачені законом та встановлені в ході судового розгляду, суд першої інстанції врахував при призначенні ОСОБА_10 покарання.

Твердження потерпілого про врахування судом обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, не відповідає дійсності, оскільки у вироку суду дану обставину не зазначено.

Щодо невідшкодування завданої злочином шкоди потерпілому, необхідно зазначити, що обвинувачений, під час розгляду у суді першої інстанції, намагався через свого захисника вирішити питання щодо надання допомоги потерпілому, проте останній відмовився отримувати будь-які кошти, що підтвердив і сам потерпілий.

Враховуючи викладене, доводи потерпілого про те, що судом визначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Більше того, потерпілий ні у своїй апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не вказав, яке саме покарання має обрати суд, зазначивши лише при цьому, що обвинуваченого не потрібно ізолювати від суспільства і що до нього може бути застосовано покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Разом з тим, судом призначено обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке належить відбувати реально, що по суті є більш суворим ніж те, про призначення якого просить потерпілий.

Окрім цього, у відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі апеляційної скарги, якщо цим погіршується становище обвинуваченого

Отже, призначене ОСОБА_10 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125, КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з цим твердження потерпілого про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди має містити докази на підтвердження заявлених сум спричиненої шкоди.
Колегією суддів встановлено, що адвокат ОСОБА_8 є представником потерпілого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, надавав йому допомогу у складанні документів та брав участь в судових засіданнях, тобто надавав правничу допомогу потерпілому.
У своїй апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що мінімальний розмір винагороди адвоката за складання процесуальних документів є 1012,55 грн., а за представництво у кримінальному провадженні у суді першої інстанції -1472,80 грн., що підтвердив адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
При цьому ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження іншого розміру витрат на правову допомогу адвоката потерпілим не надано, а на підтвердження витрат в сумі 7000 грн, зазначених у квитанції захисника, без номеру та дати видачі, потерпілим не надано опис робіт, виконаних адвокатом та розрахунок вартості наданих послуг адвоката, що правильно встановлено судом першої інстанції.
З огляду на вказане, враховуючи, що сам факт надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_8 потерпілому під час судового розгляду є очевидним, потерпілий ОСОБА_7 поніс витрати на правову допомогу, що не спростовував обвинувачений, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.
Висновки суду про відсутність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної допомоги є обгрунтованими та суд правильно зазначив, що потерпілим вказані матеріальні збитки, які не понесені ним на день розгляду провадження, а тому не можуть бути стягнуті з обвинуваченого.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що потерпілий не довів обґрунтованість спричиненої йому матеріальної шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненому злочині, суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 10000 грн.
При цьому, судом було враховано характер злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, а також те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 переніс фізичний біль.
Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди у розмірі визначеному судом враховує тривалість лікування потерпілого, а саме 1 день, ступінь вини обвинуваченого, поведінку самого потерпілого до та під час події.
З огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується з висновками суду і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, а тому вважати його замалим підстав немає.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08 листопада 2018 року щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення витрат на правову допомогу змінити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 2485,35 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.
В іншій частині залишити вирок без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4