Провадження № 11-кп/4820/98/19
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000801 від 01.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 (центр соціально-профілактичної допомоги), інваліда ІІІ групи загального захворювання по 31.05.2019р., раніше судимого:
- 13.12.2007 року вироком Хмельницького міськрайонного суду за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.311, ст.70 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 13.01.2011 року вироком Хмельницького міськрайонного суду за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309, ст.71 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки та 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 27.10.2015 року вироком Немирівського районного суду Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 5 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 28.03.2017 року вироком Хмельницького міськрайонного суду за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, звільнений з місць позбавлення волі 27.12.2017 року на підставі ст.1 «г» Закону України «Про амністію в 2016 році»,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 3 місяці.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 15.05.2018 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 572 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 01 лютого 2018 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в залі очікування залізничного вокзалу за адресою м. Хмельницький вул. Проскурівська, 92, виявив на стійці для зарядки мобільний телефон марки «Lenovo А6020А40», після чого заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo А6020А40» ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , вартістю 1383 грн. 50 коп. і одразу намагався покинути зал очікування, але був виявлений ОСОБА_10 , яка висунула вимогу про повернення викраденого майна, проте ОСОБА_7 , не реагуючи на вимоги про повернення майна, покинув приміщення, таким чином відкрито заволодів майном потерпілого, в результаті чого завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1383 грн. 50 коп.

Не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши вимоги ст.69 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що судом при призначенні покарання не враховано, що він страждає рядом важких захворювань, деякі з яких належать до переліку захворювань, які є підставою для звільнення від відбування покарання. Також судом першої інстанції не прийнято до уваги, що він повністю визнав вину, розкаявся у вчиненому, активно сприяв досудовому і судовому слідству, потерпілий не наполягав на призначенні йому суворого покарання та не заявляв цивільний позов, так як викрадений телефон йому повернуто.

Вказує, що злочин вчинив внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та життєвих обставин, оскільки не мав засобів для існування та фізично не міг отримати їх внаслідок тривалого перебування на стаціонарному лікуванні.

Крім того, як звертає увагу ОСОБА_7 , перед затриманням він перебував в реабілітаційному центрі де повністю наладив своє життя, дотримувався правил проживання, працював, позитивно характеризувався керівництвом центру.

За таких обставин, на думку обвинуваченого, наявні всі підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

Враховуючи, що фактичні обставини справи жодною стороною судового провадження не оспорюються, то висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, кваліфіковано вірно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст. 69 КК України, оскільки покарання ОСОБА_7 у виді та в розмірі визначеному у вироку місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, та призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом при призначенні йому покарання ряду пом`якшуючих обставин, які, на його думку, давали підстави призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч.2 ст.186 КК України, є безпідставними, оскільки застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України можливе за наявності не лише ряду обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, але й з урахуванням особи винного, тобто його характеризуючих даних.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий, в тому числі за аналогічний злочин (грабіж), скоїв новий умисний, корисливий злочин через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість, а отже і суспільну небезпечність, не усвідомлення значення своїх дій та небажання ставати на шлях виправлення, що, в свою чергу, на переконання колегії суддів, не дає підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 призначеного місцевим судом покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Доводи автора апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що він має ряд тяжких захворювань є безпідставними, так як судом першої інстанції при призначенні покарання враховано, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання.
Вказані обставини, а також його позитивна характеристика за місцем проживання, не перебування на обліку у психоневрологічному, наркологічному диспансері, відсутність обтяжуючих покарання обставин, стали підставою для призначення наближеного до мінімально можливого покарання, передбаченого санацією інкримінованого йому злочину.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого і про те, що він сприяв проведенню досудового розслідування та щиро розкаявся у вчиненому, оскільки в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заперечував факт відкритого викрадення майна, добровільно майно потерпілому не повернув, не компенсував завдані збитки та не намагався виправити наслідки свого діяння.

Доводи ОСОБА_7 з посиланням на збіг тяжких сімейних та особистих обставин та на інші обставини, які він уважає такими, що пом`якшують його покарання, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки вчинення ним злочину відбулося через місяць після звільнення його з місць позбавлення волі на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році», що дає підстави для обґрунтованих сумнівів стосовно щирості його каяття та спростовує наявність збігу тяжких сімейних та особистих обставин, які спонукали його до скоєння злочину.

Отже, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є адекватним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, підстави вважати його явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів відсутні.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 за тяжкістю призначеного покарання при перевірці справи в апеляційному порядку колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4