ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/323/18 Справа № 202/6630/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

третьої особи, щодо

якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 29 жовтня 2018 року було частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , тимчасово до скасування арешту, позбавлено будь-яких осіб права на відчуження та розпорядження об`єктом нерухомого майна квартирою АДРЕСА_1 , а також заборонено пошкоджувати, псувати, знищувати, перетворювати вказане майно.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , вказане нерухоме майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003579. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, складеної 27.09.2018 року, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 . Вважав, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчим доведено наявність підстав, передбачених КПК України, для накладення арешту на майно, та ризик його пошкодження, псування, знищення, може привести до приховування, пошкодження, псування, зникнення передачі квартири.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи тим, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя розглянув за відсутності захисника та власника майна, та про наявність арешту накладеного на майно дізнались випадково. Крім того, просить скасувати ухвалу слідчого судді та скасувати будь-які заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що арешт було накладено необгрунтовано та без достатніх на те підстав, слідчим суддею не враховано, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів того, що право власності на майно було отримано внаслідок кримінального правопорушення. Також таких доказів не було надано під час накладення арешту та не містить ухвала суду.

Вирішуючи клопотання судом не враховані загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу II КПК України, якими передбачено обгрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.

Також слід зазначити, що вказана заборона у вигляді арешту позбавляє ОСОБА_6 можливості використовувати власне майно на свій розсуд, обмежує його права, як власника, за відсутністю будь-яких підстав на це.

Вважає, що накладений арешт на майно є незаконним, так як органом досудового розслідування не доведено, що квартира та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Накладення арешту на майно грубо порушує права ОСОБА_6 , позбавляє його можливості виконувати свої зобов`язання перед третіми особами.

04.06.2018 між ОСОБА_6 (Новий кредитор) і ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» (Старий кредитор) укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) майнових прав, за яким було відступлено шляхом продажу права вимоги до ОСОБА_9 за Кредитним договором, Договором поруки та Іпотечним договором з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями, на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченого 06.06.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрованого в реєстрі за N 2032. Внаслідок порушення ОСОБА_9 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 18 квітня 2018 року (на дату укладання договору про відступлення заборгованість за Кредитним договором між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП») складала 122 332, 47 грн. (сто двадцять дві тисячі триста тридцять дві гривні сорок сім копійок), на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_6 07.06.2018 надіслав поштовим повідомленням вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк, яке було особисто вручено 29.06.2018 ОСОБА_9 , що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 07.06.2018 року, фіскального чека та витягу з сайту Укрпошти. Після спливу зазначеного строку, 06.09.2018 державний реєстратор Микільської сільської ради Солонянського району ОСОБА_11 , згідно зі ст.ст. 18-22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрував право власності підставі вищезазначених документів. Саме у такий, передбачений законом спосіб ОСОБА_6 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . З особами, зазначеними в Ухвалі, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 незнайомий, і взагалі про існування кримінального провадження за № 0003579, до отримання відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нічого не знав, оскільки не отримував жодних процесуальних документів, зокрема і повідомлення про час та місце розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_5 , третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Відповідно до змісту п.4) ч.3 ст.399 КПК України питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вирішує суд апеляційної інстанції, тому, виходячи з того, що ухвала слідчого судді від 29 жовтня 2018 року постановлена без виклику апелянта, про наявність зазначеного рішення останньому стало відомо шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, колегія суддів вважає, що строк на подачу апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді першої інстанції пропущено з поважних причин, зазначених у клопотанні, тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З наданих матеріалів випливає, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також інші невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб на території м. Дніпро у період з 2017 року по теперішній час шляхом обману, здійснюють шахрайства з нерухомістю, а саме з використанням підроблених документів переоформлюють квартири громадян, які у подальшому продають добросовісним набувачам. У ході документування злочинної діяльності вищевказаних осіб отримано інформацію, що останні у вересні 2018 на підставі підроблених документів, шляхом обману придбали право на квартиру АДРЕСА_1 , яку на теперішній час намагаються продати. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 08.02.1012 року ОСОБА_9 придбала у приватну власність квартиру по АДРЕСА_2 . Під час придбання квартири частину грошових коштів, а саме 106 400 грн., вона взяла у кредит у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». З 2012 по 2018 рік остання виплачувала кредитну заборгованість, жодної претензії від банку чи інших осіб не отримувала. Вимогу про усунення основного зобов`язання від ОСОБА_6 остання не отримувала, підпис на поштовому відправленні не ставила. 26.09.2018 за місцем проживання ОСОБА_9 прибули невстановлені чоловіки спортивної зовнішності, які повідомили, що квартира не належить ОСОБА_9 , змінили замок на вхідних дверях, та на теперішній час намагаються продати квартиру. Такими діями невстановлені особи грубо порушили майнові права ОСОБА_9 та спричинили майнову шкоду у великому розмірі.
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.09.2018 державний реєстратор Микільської сільської ради Солонянського району ОСОБА_11 зареєстрував право власності на квартиру на підставі поштового відправлення з відміткою про отримання заяви №871, видане 27.06.2018 Укрпоштою. Проте відповідно до даних офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення було вручене особисто отримувачу 29.06.2018 року. Допитана у якості потерпілої ОСОБА_9 вимогу про усунення основного зобов`язання не отримувала, та підпис у поштовому відправленні не ставила.
У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення будь-яких осіб права на відчуження та розпорядження вказаним вище майном, а також заборони пошкоджувати, псувати, знищувати, перетворювати вказане майно, заборони вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки зазначена квартира є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, так як вказаною квартирою невстановлені особи протиправно заволоділи, використовуючи підроблені документи, та вона є доказом злочину, у зв`язку з чим, постановою слідчого від 29.10.2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов вірного висновку, що клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003579 підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003579.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, складеної 27.09.2018 року, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належить: ОСОБА_6 .
З урахуванням наведеного, щодо нерухомого майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року про накладення арешту на майно - задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003579 від 13.12.2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: