В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.12.2018 Справа №607/12372/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000265 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Лановецького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 01.10.2015р. за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн. Вирок вступив в законну силу 03.11.2015р.;

- вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 20.11.2017р. за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки. Вирок вступив в законну силу 21.12.2017р.,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2018 року близько 01 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на території спортивного майданчика загальноосвітньої школи в с. Шляхтинці Тернопільського району Тернопільської області, побачив ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ході розмови ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6 та її друзям пройти на зупинку громадського транспорту по вул. Лесі Українки в с. Шляхтинці Тернопільського району Тернопільської області. Під час перебування на зупинці громадського транспорту ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6 провести її додому за адресою: АДРЕСА_2 , на що остання погодилась. Проходячи по АДРЕСА_3 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 26.05.2018 року близько 01 год. 00 хв., провівши ОСОБА_6 до будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпіла, запропонував потерпілій ОСОБА_6 прогулятись з ним далі, на що остання повідомила, що хоче йти додому. Однак на заперечення потерпілої ОСОБА_6 . ОСОБА_3 не реагував, після чого, охопивши потерпілу ОСОБА_6 обома руками за талію, підняв її та заніс до нежитлового приміщення АДРЕСА_3 . Після цього потерпіла ОСОБА_6 неодноразово просила ОСОБА_3 відпустити її, однак на вказані прохання ОСОБА_3 не реагував, після чого, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, схопивши рукою наплічну жіночу сумку потерпілої ОСОБА_6 та утримуючи її, відкрито викрав вказану сумку, в якій знаходилися: мобільний телефон марки «Microsoft» модель «Lumiа 64 DS» із номером сім - карти НОМЕР_1 вартістю 1646,67 грн. потерпілої ОСОБА_6 та мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «RedmiNote 5А» із номером сім - карти НОМЕР_2 вартістю 2565 грн., який потерпілій ОСОБА_6 дав на зберігання ОСОБА_8 та особисті речі потерпілої ОСОБА_6 , чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 4211,67 грн.

Із викраденим майном ОСОБА_3 з місця вчинення злочину утік, чим заподіяв матеріальних збитків ОСОБА_6 на загальну суму 4211,67 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

27 червня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_10 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 186 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 20.11.2017 року у виді 1 року позбавлення волі, визначивши остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди, думку потерпілої ОСОБА_11 , висловлену у заяві останньої, де вона вказує на те, що не заперечує стосовно затвердження угоди про визнання винуватості та зазначає, що претензій до обвинуваченого не має, вивчивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 27 червня 2018 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків, завданих злочином, відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування призначеного йому судом покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 27.06.2018 року (дату обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 20.07.2018 року включно (дату звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, визначеної ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 року), що становить 24 дні з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 року необхідно скасувати, повернувши заставу в сумі 7048 грн. заставодавцю ОСОБА_12 після набрання вироком законної сили.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6-416/18 від 15.06.2018 року в сумі 572 грн., судової товарознавчої експертизи №6-418/18 від 15.06.2018 року вартістю 572 грн. та витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи від 15.06.2018 року №1.4-505/18, в сумі 715 грн., які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертизи в межах даного кримінального провадження.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 27 червня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_10 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому за даним злочином узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 20.11.2017 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування призначеного йому судом покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 27.06.2018 року (дату обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 20.07.2018 року включно (дату звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, визначеної ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 року), з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, що становить 24 (двадцять чотири) дні.
Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2018 року необхідно скасувати, повернувши заставу в сумі 7048 (сім тисяч сорок вісім) грн. заставодавцю ОСОБА_12 після вступу вироку в законну силу.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6-416/18 від 15.06.2018 року в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн., судової товарознавчої експертизи №6-418/18 від 15.06.2018 року вартістю 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. та витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи від 15.06.2018 року № 1.4-505/18, в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. в користь держави після набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1