Справа №: 398/321/18
провадження №: 1-кп/398/111/19
ВИРОК
Іменем України

"05" квітня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

обвинувачено ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрії кримінальне провадження, внесене у ЄРДР під №0002163, відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянин України, з неповною вищою освітою, не військовозобов`язаний, працюючий менеджером (управителем) з логістики виробничого комплексу ПрАТ «Оболонь», одружений, має на утриманні двох малолітіх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Суд визнає доведеним, що ОСОБА_8 вчинив злочин за таких обставин.

24.07.2017 року близько 19.00 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ЗАЗ Deawoo Sens, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , поруч із житловим будинком №19 по проспекту Соборному в місті Олександрія Кіровоградської області здійснював рух заднім ходом в напрямку площі Покровської в бік площі Соборної. В цей момент в автомобілі на передньому пасажирському сидінні знаходилась його дружина ОСОБА_12 , таким чином ОСОБА_8 , маючи можливість звернутися за допомогою до інших осіб, при русі заднім ходом, не вжив елементарних заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги пунктів правил: 1.5, 2.3 б) та д), 10.9 та згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №215/18-27 від 25.01.2018 року пункт правил 12.3 Правил дорожнього руху України:

- пункт 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- пункт 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- пункт 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

- пункт 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

Будучи неуважним та необережним, ОСОБА_8 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка вийшла на проїзну частину дороги проспекту Соборного справа наліво відносно напрямку руху автомобіля ЗАЗ Deawoo Sens. В результаті наїзду автомобіля ЗАЗ Deawoo Sens, керованого ОСОБА_8 , пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому поперечного паростку 3 поперекового хребця, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу та такі, що не викликали загрозливих для життя станів.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за відсутності заперечень учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та обмежився допитом обвинуваченого, потерілої, дослідженням характеризуючих обвинуваченого матеріалів та документів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів цивільного позову. Суд переконався, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, і також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати зазначені обставини в апеляційному порядку.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав, пояснив, що 24 липня 2017 року близько 19 год. він з дружиною та двома неповнолітніми дітьми їхав по пр. Соборному в напрямку магазину «Фуршет» та зупинилися біля зоомагазину по пр. Соборний, 19. У подальшому обвинувачений мав намір проїхати до аптеки заднім ходом. Почавши рух заднім ходом обвинувачений вирішив не користуватися допомогою інших осіб і покладався лише на дзеркала заднього виду. ОСОБА_8 проїхав заднім ходом 10 метрів і побачив потерпілу на дорозі, вона стояла спиною до нього і обличчям до проспекту Соборного, однак не встиг вчасно зупинитись. Після зіткнення ОСОБА_8 вийшов з автомобіля. Швидку викликали працівники охорони, що стояли неподалік. Через 3-5 хвилин приїхала швидка та забрала потерпілу. Працівники поліції проїхали приблизно через 10 хвилин. Також ОСОБА_8 стверджує, що купував ліки для потерпілої. Дружина обвинуваченого відвідала потерпілу у лікарні на наступний день після події. Обвинувачений заявив, що визнає вину та щиро кається у вчиненому, просив вибачення у потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 24 липня 2017 року близько 19 години вийшла з дому та пішла до аптеки «Бажаємо здоров`я», яка знаходиться біля школи №1. Вона купила ліки, та пішла у напрямку магазину «АТБ», для чого їй необхідно було перейти дорогу. Вона побачила, що горів червоний сигнал світлофору, що автомобілі стоять, і щоб не втрачати час та не повертатися до світлофору, подивилася по сторонах, автомобілів не було, вона перейшла дорогу дійшовши до бровки, та понад бровкою почала спускатися донизу, щоб зайти на стежку, коли раптом почула сильний удар в спину, впала та втратила свідомість. Через деякий час прийшла до тями, не могла зрозуміти що сталося, до неї ніхто не виходив, вона повернулася та помітила автомобіль з розбитим заднім склом. Потерпіла вважає, що цей автомобіль рухався швидко, адже удар був настільки сильним, що спричинив перелом хребця. Потерпіла пояснила, що йшла повільно і її вихід на дорогу не був раптовим, вона йшла по дорозі повільно, оскільки є літньою людиною. Потім вона почула жіночий голос. Обвинувачений з автомобіля не виходив. Жінка запропонувала їй сісти в автомобіль, вона була схвильована, посадила її автомобіль, за кермом сидів обвинувачений. Потерпіла також побачила охоронців, які бігли до місця ДТП та у подальшому викликали швидку медичну допомогу і поліцію. Після приїзду швидкої медичної допомоги потерпілу відвезли до лікарні. У лікарні дружина обвинуваченого заплатила за рентген. Наступного дня лікар призначив томографію, однак дружина обвинуваченого відмовилася оплатит та сказала, що потерпіла сама винувата, оскільки стрибнула під колеса автомобіля та обвинувачений не буде оплачувати лікування. Після цього потерпілій не телефонували, не приїздили, ніякої допомоги не надавали.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, а також те, що обвинувачений не судимий, раніше до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має позитивну характеристику з місця роботи та за місцем проживання, вибачився перед потерпілою.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації також вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів за ч. 1 ст. 286 КК України є покарання у виді штрафу у межах передбаченої зазначеною статтею санкції.

Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах, встановлених для даного виду покарання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 амністії, звільнивши його від відбування покарання на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році», оскільки він має на утриманні двох неповнолітніх дітей та не позбавлений щодо них батьківських прав.

Прокурор, потерпіла та представник потерпілої у судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання у зв`язку з амністією. Потерпіла та її представник наполягали на застосуванні відносно ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Відповідно до ст.13 цього закону його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує, зокрема, за ініціативою обвинуваченого (підсудного) та їх захисників.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

В матеріалах кримінального провадження наявні свідоцтва про народження дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_8 , який відповідно до довідки служби у справах дітей Олександрійської міської ради не позбавлений батьківських прав. Також суд враховує, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликого ступеню тяжкості до 7 вересня 2017 року, тобто до дня набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році». Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи зазначені вище обставини, а також те, що ОСОБА_8 раніше не притягався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, злочин є необережним по відношенню до наслідків, керуючись нормами статей 1 і 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році», які передбачають можливість звільнення від основного і додаткового покарання, враховуючи клопотання обвинуваченого, про звільнення від призначеного покарання, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_8 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначених йому основного та додаткового покарань.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Олександрійська міська рада, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, визнаний ОСОБА_8 , позовні вимоги не суперечать закону, тому цей позов підлягає задоволенню.

26 лютого 2019 року потерпіла ОСОБА_16 та її представник адвокат ОСОБА_11 подати клопотання, у якому просили залишити без розгляду цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, оскільки вона має намір звернутися з таким позовом у порядку цивільного судочинства. Керуючись принципом диспозитивності, суд задовольняє це клопотання та залишає цивільний позов потерпілої без розгляду.

Суд наголошує на тому, що спір між обвинуваченим і потерпілою щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди може бути вирішений у порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати на залучення експерта необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, що відповідає вимогам ст. 124 КПК України.

Питання стосовно речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнити повністю від призначеного йому основного і додаткового покарання за цим вироком у зв`язку із застосуванням амністії.

Речові докази по справі: автомобіль ЗАЗ Deawoo Sens, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 залишити за належністю ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь місцевого бюджету Олександрійської міської ради витрати, понесені міським комунальним лікувально-профілактичним закладом «Міська лікарня №1» на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 7 695,27 грн.

Залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином.

Судові витрати по справі за проведення судової експертизи в сумі 3 372,40 грн. стягнути з ОСОБА_8 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1