Справа № 461/1014/19
Провадження № 1-кс/461/3562/19
УХВАЛА

10.05.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявників - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,, розглянувши клопотання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про повернення застави,

встановив:

заявники звернулись до слідчого судді з клопотання про повернення застави. Подане клопотання мотивують тим, що строк на який щодо ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді застави завершений. Крім того, посилаються на рішення суду апеляційної інстанції яким встановлено відсутність підстав для звернення застави в дохід держави.

У судовому засіданні заявники та їх захисники, кожен окремо, клопотання підтримали з мотивів наведених у ньому та додаткових письмових запереченнях на доводи прокурора. При цьому, заставодавець ОСОБА_4 наголосила на тому, що не бажає в подальшому виступати фактичним гарантом належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку із чим просить повернути їй заставу.

Прокурор клопотання заперечив з мотивів безпідставності. Вказав, що вважає застосування запобіжного заходу триваючим, а відтак просить відмовити в задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 11.04.2019 року скасовано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова 04 квітня 2019 року про звернення в дохід держави застави та застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_3 звільнено з-під варти в залі суду негайно.

Згідно даної ухвали, 01.02.2019 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. В подальшому, 04.02.2019 року щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави з покладенням на нього обов`язків визначених слідчим суддею на підставі положень КПК України.

05 лютого 2019 року ОСОБА_4 внесла за ОСОБА_3 заставу в розмірі визначеному слідчим суддею. Вказаний факт також підтверджується дослідженою в судовому засіданні квитанцією.

У подальшому, 02.04.2019 року прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про звернення в дохід держави застави та застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке 04.04.2019 року було задоволено слідчим суддею.

Як вказано вище, зазначена ухвала слідчого судді 11.04.2019 року була скасована судом апеляційної інстанції.

Як встановлено апеляційним судом, стороною обвинувачення не доведено обставин, які могли б свідчити про умисне невиконання підозрюваним обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2019 року. У зв`язку цим, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для для звернення в дохід держави застави та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із засад кримінального провадження є верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КПК України).

Наведені положення кримінального процесуального законодавства повинні гарантувати не тільки права та законні інтереси підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) або потерпілого, але й інших осіб, які також залучаються до кримінального судочинства, у тому числі заставодавця.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України, застава є одним із запобіжних заходів і полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем. Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава має бути повернена заставодавцю, якщо: 1) відсутні підстави для застосування негативних наслідків для звернення застави в дохід держави (ч. 8 ст. 182 КПК України); 2) ухвала про застосування запобіжного заходу припинила свою дію у зв`язку із закінченням строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ст. 203 КПК України) або у зв`язку з набранням чинності іншим судовим рішенням ухвалою про заміну запобіжного заходу із застави на тримання під вартою без визначення застави (статті 183, 200 КПК України); 3) заставодавець, тобто особа, яка внесла заставу не дає своєї згоди на можливе її звернення судом у майбутньому на виконання вироку в частині майнових стягнень (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Відповідно до положень КПК України, на стадії досудового розслідування до повноважень слідчого судді, серед іншого належить розгляд питань, які стосуються застосування, зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в т. ч. запобіжних заходів (статті 176206 КПК України).

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положення ст.ст. 8,9 КПК України, серед іншого, визначають, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини не обмежуються положеннями ст. 206 КПК України і ґрунтуються на нормах Конституції, міжнародних договорів та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Системний аналіз положень КПК України вказує на те, що сплив строку дії ухвали про застосування заходу забезпечення кримінального провадження свідчить про припинення цього заходу та поновлення прав і свобод особи, щодо якої він застосовувався або інтересів якої стосувався. Отже, будь-яке зволікання стосовно обмеження прав і свобод осіб після припинення того чи іншого виду цих обмежень (в даному випадку неможливість розпорядження певною сумою грошових коштів) є неприпустимим.

Згідно з положеннями ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки; розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Конституційний Суд України у справі № 112/2003 від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8), право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13); право на судовий захист є одним з конституційних прав, а тому положення, які унеможливлюють розгляд судом на стадії досудового слідства скарг (заяв і клопотань), обмежуючи право людини на судовий захист, закріплене ч. 3 ст. 8,ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, порушують вимоги ст. ст. 3, 21, частини другої статті 22, частини першої статті 64 Конституції України, тобто є неконституційними; відстрочка судового контролю обмежує конституційне право людини на судовий захист, який є гарантією всіх прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 11 січня 2012 р. № 15: «Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи:

заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку;

засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави;

копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

Отже, до переліку документів, які подаються до Казначейства для повернення коштів, входить ухвала слідчого судді, що, в свою чергу, також доводить можливість та необхідність розгляду питання повернення суми застави на стадії досудового розслідування у випадках, коли запобіжний захід скасовано, змінено, у ньому відпала необхідність, запобіжний захід припинив свою дію в часі, тощо. Таким чином, наведене вказує на наявність нормативного акту, який закріплює на законодавчому рівні можливість повернення внесеної застави на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України, застава яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Частина 2 ст. 196 КПК України визначає, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках встановлених цим кодексом, строк на який їх покладено.

Аналіз положень КПК України свідчить про те, що застава, як захід забезпечення кримінального провадження запобіжний захід, забезпечує виключно обов`язки, які були покладені на підозрюваного відповідним судовим рішенням (ухвалою), в сукупності з обов`язком явки на виклики слідчого, прокурора, суду. Отже, правова природа походження загальних обов`язків покладених КПК України на підозрюваного, відрізняється від природи походження обов`язків покладених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу, хоча самі обов`язки можуть бути тотожними. Так, обов`язки підозрюваного виникають з моменту набуття відповідного статусу і діють протягом усього часу перебування у ньому. Натомість обов`язки покладені на підозрюваного у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу виникають з моменту прийняття відповідного процесуального рішення (ухвали) і припиняють свою дію після закінчення строку її дії, зміни, скасування запобіжного заходу, тощо.

Крім того, наведені обставини та мотиви в сукупності з наявним клопотанням застоводавця, який не являється підозрюваним, вказують на наявність обґрунтованих підстав прийти до висновку, що закінчення строку дії ухвали чи закінчення строку дії обов`язків, можуть бути обґрунтованою підставою для повернення застави особі, яка її внесла. Більше того, сумнів викликає взагалі сам факт подальшого застосування самої ухвали по відношенню до заставодавця після закінчення строку її дії, а також фактичного покладення на заставодавця обов`язку продовжувати зберігати на депозитних рахунках держбюджету свої кошти для забезпечення виконання підозрюваним чи обвинуваченим загального обов`язку, який не покладений відповідним судовим рішенням. При цьому слід відзначити важливість наявності в даному конкретному випадку судового рішення, яке набрало законної сили стосовно встановлення відсутності законних підстав для звернення даної застави в дохід держави і відсутності будь-яких порушень процесуальних обов`язків з боку підозрюваного (наведена ухвала від 11.04.2019 року ).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Наявність клопотання заставодавця, в сукупності з наведеними обставинами жодним чином не перешкоджає прокурору чи слідчому в будь-який момент, в тому числі одразу після надходження відповідного клопотання заставодавця, ініціювати питання визначення іншого запобіжного заходу по відношенню до підозрюваного з метою забезпечення справедливого балансу між інтересами досудового розслідування та інтересами всіх учасників кримінального провадження.

Водночас, в ході розгляду клопотання встановлено, що 25.03.2019 року прокурором виготовлено, а потім скеровано до суду клопотання про продовження на строк два місяці покладених на підозрюваного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2019 року обов`язків, яке в подальшому було відкликано прокурором.

Таким чином, з врахування вищенаведених обставин щодо розгляду клопотань прокурора слідчим суддею та судом апеляційної інстанції, встановлено, що прокурору достеменно відомо про відсутність з 11.04.2019 року судового рішення про покладення на підозрюваного відповідних обов`язків, які не покладаються на підозрюваного в силу перебування у даному процесуальному статусі.

Наведені обставини свідчать про сукупність достатніх факторів необхідних для повернення застави заставодавцю, а саме:

- відсутні підстави для застосування негативних наслідків для звернення застави в дохід держави, що встановлено зокрема судовим рішення яке набрало законної сили (ухвала від 11.04.2019 року);

- ухвала про застосування запобіжного заходу припинила свою дію у зв`язку із закінченням строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ст. 203 КПК України), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.02.2019 року, згідно якої строк її дії встановлено до 31.03.2019 року;

- заставодавець, тобто особа, яка внесла заставу не дає своєї згоди на можливе її звернення судом у майбутньому на виконання вироку в частині майнових стягнень, оскільки такої згоди в ході розгляду клопотання слідчому судді не надано (ч. 11 ст. 182 КПК України);

- заставодавець відмовляється в подальшому виконувати таку функцію в даному кримінальному провадженні і не має наміру виступати гарантом належної процесуальної поведінки підозрюваного та наполягає на необхідності забезпечення конституційного права розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені мотиви, приходжу до переконання про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх законних підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 8, 9, 28, 176, 182, 194, 196, 203 КПК України, ст. 41 Конституції України,-

постановив:

Клопотання задоволити.

Повернути ОСОБА_4 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , (рахунок № НОМЕР_1 , МФО НОМЕР_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , банк АКБ «Львів») суму сплаченої за ОСОБА_3 04.02.2019 року 1 000 000 (один мільйон) гривень застави з спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8