Ухвала
Іменем України
25 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 280/1320/16-к
провадження № 51-833 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2019 року щодо нього,
встановив:

За вироком Коростишівського районного суду Житомирської областівід 29 серпня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком апеляційного суду Черкаської області від 15 листопада 2004 року ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2019 року вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ставитьвимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо нього та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Водночас у касаційній скарзі вимоги засудженого стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту цієї скарги убачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2019 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3