Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/140/18-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду, в режимі відеоконференції, у дистанційному порядку з Райківською виправною колонією № 73кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 13.03.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця с.Комсомольське Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда, не депутата, раніше судимого:

- 06.05.1998 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді виправних робіт на строк один рік з відрахуванням 10% заробітку в прибуток держави;

- 23.04.2001 року тим же судом за ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) на шість років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.01.2008 року тим же судом за ч.3 ст.185 КК України (в редакції 2001 року) на три роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік шість місяців;

- 05.05.2010 року тим же судом за ч.2 ст.187 КК України на сім років позбавлення волі, 01.12.2015 року за постановою Коростенського міського суду Житомирської області від 23.11.2015 року на підставі ст.81 КК України звільненого умовно-достроково, з невідбутим строком 1 рік 1 місяць 27 днів;

- 23.03.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, зареєстрованого та проживавшого до ув`язнення за адресою: АДРЕСА_1 , на разі перебуваючого в Райківській виправній колонії № 73 Бердичівського району Житомирської області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово засудженим за умисні корисливі злочини проти власності, маючи непогашену і не зняту у законному порядку судимість, а останній раз засудженим 23.03.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти власності до постановлення вказаного вироку при наступних обставинах:

так, 04 березня 2018 року, об 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території господарського майданчика Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, яке розташоване по вул.Свято Воздвиженській, 2, в м.Олевську Житомирської області, і виконуючи господарські роботи (порізку деревини), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони (дії) залишаються непоміченими, зайшовши до приміщення котельні, де із кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 , (який також разом із ОСОБА_3 , виконував господарські роботи), що перебувала на вішалці для одягу, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: гроші в сумі 300.00 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 , матеріальної шкоди на вищевказану суму та з викраденим розпорядився на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.185 КК України не визнав. В ході судового розгляду кримінального провадження ствердив, що не вчиняв зазначеного кримінального правопорушення за обставин, які викладено в обвинувальному акті. Це працівники поліції його підставили. На «дії» працівників поліції до прокуратури не звертався.

Потерпілий ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву щодо розгляду кримінального провадження у його відсутності, (а.с.19). При цьому ОСОБА_5 , претензій до ОСОБА_3 , не має. Щодо застосування до ОСОБА_3 , виду і міри покарання за вчинене кримінальне правопорушення покладається на розсуд суду. Зі згоди всіх учасників судового розгляду, суд проводить розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , у відсутності потерпілого ОСОБА_5 , що відповідає положенням ст.325 КПК України.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 , своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, а саме злочину проти власності, що виразився у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та висунуту захисну версію, його винність у даному кримінальному правопорушенні за викладених вище обставин підтверджується крім частково власне його показами, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених під час судового розгляду інших доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Так, з`ясовуючи обставини вчиненого ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, судом було досліджено протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.03.2018 року, згідно до якого, з дотриманням вимог статей 60, 104, 214 КПК України прийнято усну заяву від ОСОБА_5 , який повідомив Олевський ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області про викрадення у нього, із кишені його куртки, що перебувала на вішалці для одягу в приміщенні котельні грошей в сумі 300.00 грн., ОСОБА_3 ;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінального провадження № 0000111, від 13.03.2018 року, про внесення заяви ОСОБА_5 , до реєстру, щодо викрадення 04.03.2018 року, об 16.00 годині, чоловіком на ім`я ОСОБА_6 із кишені куртки ОСОБА_5 , що перебувала на вішалці для одягу в приміщенні котельні, яка розташована по вул.Свято Воздвиженській, 2, в м.Олевську Житомирської області, грошей в сумі 300.00 грн.;

- протокол огляду місця події від 12.03.2018 року та фототаблицю до нього, із яких слідує, що місцем події є територія господарського майданчику та приміщення котельні Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, які розташовані по вул.Свято Воздвиженській, 2, в м.Олевську Житомирської області, де із кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 , що перебувала на вішалці для одягу в приміщенні котельні було викрадено майно потерпілого ОСОБА_5 , - гроші в сумі 300.00 грн.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.03.2018 року та фототаблицю до нього, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 , та понятих, де ОСОБА_3 , перебуваючи на території господарського майданчику і приміщення котельні Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, які розташовані по вул.Свято Воздвиженській, 2, в м.Олевську Житомирської області, розповів та показав на місці, як саме він викрадав гроші в сумі 300.00 грн., із кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 , що перебувала на вішалці для одягу в приміщенні котельні;

- інші письмові докази, що характеризують особу ОСОБА_3 , (копія паспорта, довідки про стан здоров`я та судимості, вирок суду, характеристику).

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд оцінює критично, як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності за фактично вчинене кримінальне правопорушення. Посилання ОСОБА_3 , на те, що він не вчиняв зазначене кримінальне правопорушення, намагаючись перекласти свою провину на інших осіб, тобто на працівників поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, які «підставили його» свідчить про його нещирість, є надуманими та безпідставними, так як зібрані по кримінальному провадженні докази, що досліджені у судовому засіданні є достовірними та об`єктивними, вони узгоджуються з іншими письмовими доказами. А тому, суд обґрунтовано вважає, що вищевикладені покази обвинуваченого ОСОБА_3 , свідчать про те, що він намагається всіляко перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, ввести суд своїми неправдивими показаннями в оману, перекласти свою вину на інших осіб, за допомогою цього уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинений ним злочин середньої тяжкості, незважаючи на переконливі, численні і об`єктивні докази його винності, вперто відстоює власну надуману версію події, яка була спростована.

Суд вважає, що підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не встановлено.

Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином, суд, керуючись ч.1 ст.94 КПК України, дослідивши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчинене проти власності, що виразилося в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Отже, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він раніше судимий, має не зняту і непогашену судимість, на час розгляду даного кримінального провадження відбуває кримінальне покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України, у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, призначене за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 23.03.2018 року, повторно вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, його стан здоров`я, вік, по місцю проживання характеризується негативно, не визнав свою винність у судовому засіданні, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, суд з урахуванням наведеного приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , без ізоляції його від суспільства є неможливим.

Зідно положень ч.1, 2, 4 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначив покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, або шляхом повного або часткового складання призначених покарань. Якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарань. За правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Таким чином, суд, при визначенні остаточного покарання ОСОБА_3 , застосовує правила ч.1, 2, 4 ст.70 КК України та шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Олевського районного суду Житомирської області від 23.03.2018 року, за яким ОСОБА_3 , засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, у відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України остаточно визначає ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини статті обвинувачення, за якою він притягається до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі на певний строк, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст.95, 100, 183, 314-318, 325, 336, 337, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50, 51, 63, 65-67, ч.2 ст.185 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом частково складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Олевського районного суду Житомирської області від 23.03.2018 року, за яким ОСОБА_3 , засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді трьох років семи місяців позбавлення волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід до набранням вироком законної сили - утримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , за даним вироком суду рахувати з 11 години 50 хвилин 08 травня 2019 року.

Матеріали кримінального провадження № 0000111 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/140/18-к.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Житомирського апеляційного суду, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченим ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати у суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1