УХВАЛА

07 грудня 2018 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0007120 від 29.11.2018р., -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджено прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 S/N RF8JC0AYA4D, який було вилучено 30.11.2018 у ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання вказав, що до Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що 28.11.2018 приблизно о 20 год. 50 хв. невідома особа перебуваючи поблизу будинку №6, що по вул. Набережна в м. Рівне, відкрито, розпиливши йому в обличчя вміст сльозоточивої речовини, заволоділа його мобільним телефоном та грошовими коштами в сумі 3200 три тисячі грн. документи на автомобіль «volkswagen lt 35»свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вказаного автомобіля видане на ОСОБА_7 та страховий поліс, довідка про технічний огляду.

За вказаним фактом, 29.11.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007120 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Допитаний у ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_6 показав, що 28.11.2018 приблизно о 20 год. 50 хв. невідома особа перебуваючи поблизу будинку №6, що по вул. Набережна в м. Рівне, відкрито, розпиливши йому в обличчя вміст сльозоточивої речовини, заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 та сумкою в якій знаходились грошові кошти в сумі 3200 три тисячі грн. документи на автомобіль «volkswagen lt 35»свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вказаного автомобіля та страховий поліс, довідка про технічний огляду.
30.11.2018 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було вилучено добровільно виданий ним мобільний телефон марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 .
У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, яке є предметом кримінального правопорушення, оскільки воно одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий в судове засідання не з`явився подав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задоволити з підстав викладених у ньому.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився подав суду заяву про розгляд клопотання без його участі та просив повернути телефони марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» йому в користування.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задоволити частково.
Судом встановлено, що СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007120 від 29.11.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 ККК України.
Жодних даних про причетність ОСОБА_8 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення слідством на момент розгляду клопотання не здобуто.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно із ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
В п1. ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст..ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.
Так, відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Судом встановлено, що арештоване майно не відповідає критеріям ч.2 ст.167 КПК України, не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, а тому не має жодного відношення до кримінального провадження в межах якого на нього накладено арешт.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України - арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи те, що мобільний телефон марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, яке є предметом кримінального правопорушення, з метою уникнення ризиків продажу чи вчинення будь-яких інших дій із даним телефоном, які можуть призвести до втрати чи його пошкодження.

За наведених обставин, та у відповідності з чинним законодавством, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт на мобільний телефон марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 , який було вилучено 30.11.2018 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути в користування мобільний телефон марки «Samsung J5» моделі «SM-j530FM/DS» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 S/N RF8JC0AYA4D його власнику ОСОБА_6 під розписку про забезпечення його схоронності до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1