ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/246/19 Справа № 206/2627/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 28 жовтня 2016 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО КАРЛССОН на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 ,
представника ПВСП СТО КАРЛССОН адвоката ОСОБА_14 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Звільнено ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію в 2016 році.
Окрім того, судом вирішено долю цивільних позовів, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 28 жовтня 2016 року близько 08 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «MERSEDES BENZ моделі SPRINTER 313CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 R954536 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 та який на підставі нотаріально засвідченого договору оренди автомобіля перебувало в оренді приватного виробничо сервісного підприємства СТО «КАРЛССОН», здійснював рух по вул. Маршала Малиновського в Самарському районі м. Дніпро зі сторони вул. Білостоцького в напрямку Самарського мосту.
Під час руху по вулиці Маршала Малиновського в м. Дніпро водій ОСОБА_5 , керуючи вище вказаним транспортним засобом, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян та проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну можливість виявлення небезпеки для його руху, в районі будинку № 62 по вказаній вулиці змінив напрям свого руху та зіткнувся зі стоячим попереду нього вантажним автомобілем «MERSEDES BENZ ACSOR» номерний знак НОМЕР_4 з напівпричепом «Шварцмюллер» номерний знак НОМЕР_5 .
Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали дорожньо-транспортною пригодою, та в наслідок якої пасажирам даного транспортного засобу заподіяні такі тілесні ушкодження:
- ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_16 наступила від внутрішньочерепної травми, яка ускладнилась гострим гнійним менінгітом та набряком речовини головного мозку;
- ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- ОСОБА_17 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день).
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ПВСП СТО «Карлссон» просить вирок скасувати в частині:
- задоволення цивільного позову ТОВ «Транс-вест-експедиція» про стягнення з Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» на користь ТОВ «Транс-вест-експедиція» 27947,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином;
- часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ПВСП СТО «Карлссон» на користь ОСОБА_11 200000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;
-часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з ПВСП СТО «Карлссон» на користь ОСОБА_12 150000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;
- часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 про стягнення з ПВСП СТО «Карлссон» на користь ОСОБА_17 200000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином;
- часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ПВСП СТО «Карлссон» на користь ОСОБА_10 400 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, та винести новий вирок, яким у задоволенні цивільних позовів ТОВ «Транс-вест-експедиція», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 у частині стягнення грошових коштів з ПВСП СТО «Карлссон» відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушений кримінальний процесуальний закон. При цьому, акцентує увагу на тому, що розгляд справи та ухвалення вироку проводилось без повідомлення цивільного відповідача - ПВСП СТО Карлссон. Окрім того, зазначає, що майнова шкода, яка була завдана ТОВ Транс-Вест-Експедиція, як власнику напівпричепа ШВАРЦМЮЛЛЕР» номерний знак НОМЕР_5 , у розмірі 76947,20 гривень, відповідно до розрахунку, який міститься у матеріалах справи, повністю покривається лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну, який складає 100000,00 грн. за полісом, яким застрахована цивільно-правова відповідальність власників транспортних засобів ПВСП СТО Карлссон. Також звертає увагу, що керівництво ПВСП СТО Карлссон здійснювало посильну фінансову і моральну підтримку постраждалим, та не відмовлялося від надання їм допомоги після ДТП, що підтверджується розписками наданими потерпілими. До того ж, вважає, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_5 перебував у відносинах із ПВСП СТО Карлссон на підставі цивільно-правового договору, без здійснення запису у трудовій книжці, тобто висновок суду про те, що шкода була завдана ОСОБА_5 під час виконання ним своїх трудових обов`язків у ПВСП СТО Карлссон є передчасним.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення участників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, кваліфікація його дій, вид та розмір призначеного покарання, а також застосування щодо обвинуваченого амністії, представником ПВСП СТО Карлссон не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність вирішення судом цивільного позову, за доводами представника ПВСП СТО Карлссон, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.
Вимогами ст.370 КПК України, встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди відноситься до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Матеріалами провадження встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.
Так, відповідно до ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з вимогами ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що всупереч наведеним вимогам закону, суд розглянув провадження без участі представника ПВСП СТО «КАРЛССОН» належним чином не повідомленого про розгляд провадження, хоча потерпілими у кримінальному провадженні було заявлено позовні вимоги й до цього підприємства.
Разом із цим, при вирішенні цивільного позову, суд не врахував також й вимог цивільного законодавства, якими регламентовано поряд стягнення шкоди.
Так, згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Судом встановлено, що автомобіль MERSEDES BENZ моделі SPRINTER 313CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 , однак на час ДТП, на підставі договору оренди автомобіля, перебував в оренді ПВСП СТО «КАРЛССОН».
В свою чергу, судом належним чином не перевірено як зазначені обставини, так й факт перебування обвинуваченого ОСОБА_5 з цим підприємством у трудових правовідносинах.
Наведені обставини ставлять під сумнів законність стягнення шкоди, спричиненної злочином лише з ПВСП СТО «КАРЛССОН».
Окрім того, згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як видно з матеріалів провадження, цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу ПВСП СТО «КАРЛССОН» була застрахована ПАТ Українська охоронно-страхова компанія на підставі полісу № АЕ/3575690 від 11 серпня 2016 року, яким визначено ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду майну у розмірі 100 000 грн. та за завдану шкоду здоров`ю у розмірі 200 000 грн.
Як видно з оскаржуваного вироку, при вирішенні питання про стягнення завданої злочином матеріальної шкоди, а саме майну ТОВ ТРАНС-ВЕСТ-ЕКСПЕДИЦІЯ з ПВСП СТО «КАРЛССОН», суд визначених страховим полісом сум не врахував, хоча заявлена потерпілим ТОВ ТРАНС-ВЕСТ-ЕКСПЕДИЦІЯ сума у розмірі 76947,20 грн. повністю покривається визначеним у ньому лімітом відповідальності.
Також, вирішуючи питання про стягнення з ПВСП СТО «КАРЛССОН» моральної шкоди на користь кожного з потерпілих суд не врахував положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Разом із цим, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Судом апеляційної інстанції вставлено, що всупереч наведеним вимогам, суд першої інстанції вважав за доцільне стягнути з ПВСП СТО «КАРЛССОН» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 400 000 грн., в той час як ним було заявлено вимоги про стягнення шкоди як до ПВСП СТО «КАРЛССОН», так і до ПАТ Українська охоронно-страхова компанія.
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність підстав для стягнення шкоди, визначених цивільним законодавством та, розглянувши провадження без участі представника ПВСП СТО «КАРЛССОН», позбавив його можливості надати суду відповідні пояснення.
Згідно з п.3 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з викладеного та тих обставин, що жодна зі сторін, потерпілі та представники у провадженні, в суді апеляційної інстанції клопотань про дослідження доказів в частині цивільного позову не заявили та не ставилось це питання й в апеляційній скарзі, а згідно зі ст.ст.7,26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачений цим Кодексом, та з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд учасниками судового провадження та віднесені до його повноважень, у цьому випадку суд позбавлений можливості постановити кінцеве рішення в частині розв`язання цивільного позову.
Відповідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входить неповнота судового розгляду, передбачена ст. ст. 91, 358 КПК України, яка в цьому випадку була допущена судом першої інстанції, та виходячи з загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову належить скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі та прийняти рішення з урахуванням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО КАРЛССОН на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року задовольнити частково.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4