ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/12/19
провадження № 1-кс/753/403/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" січня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СУГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000866, внесеного до ЄРДР від 03.09.2018, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з даним клопотанням, посилаючись на те, що в провадженні СУ ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування вище вказаного кримінального провадження по якому проведено ряд слідчих дій. Так, під час досудового розслідування допитано більшу частину потерпілих, проведені впізнання за участю останніх, слідчі експерименти тощо. Разом з тим, у зв`язку з великою кількістю учасників кримінального провадження, зокрема потерпілих, свідків та підозрюваних, а також необхідністю проведення за їх участю слідчих дій, аналізу та вивчення вилучених на підставах ухвал слідчих суддів доказів, проведення призначених експертних досліджень, завершити досудове розслідування у двох місячний термін не представляється можливим, внаслідок чого прокурором був продовжений строк досудового розслідування до трьох місяців. Враховуючи те, що під час досудового розслідування обґрунтованість підозри щодалі не викликає сумнівів та підтверджується отриманими доказами обвинувачення, а ризики встановлені під час досудового розслідування не зменшились, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. У зв`язку з наведеним для забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, необхідно продовжити дію запобіжного заходу в межах строку досудового розслідуваннядо трьох місяців, про що зазначила прокурор під час судового процесу.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, з підстав зазначених в останньому.

Захисник та підозрювана просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою, посилаючись на те, що підозрювана має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно, що свідчить про наявність соціальних зв`язківмаєна утриманні двох малолітніх дітей, які потребують догляду, оскільки з чоловіком підозрювана розлучилась. Крім того, обґрунтування підозри та ризиків, на думку захисника, не є достатніми для того, щоб виправдати застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11.11.2018 та 27.12.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

12.11.2018 підозрюваній був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 08.01.2018.

У кримінальному провадженні проведено ряд слідчих дій, в результаті яких отримано докази, які вказують на обґрунтовану підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема і ті, які першочергово були покладені в основу ухвали про обрання запобіжного заходу і не втратили своє актуальності. Разом з тим, у даному кримінальному провадженні проведено не всі процесуальні дії, через велику кількість учасників кримінального провадження, зокрема потерпілих, а також підозрюваних, які відмовились від надання показів під час затримання, свідків, які проживають у іншому регіоні країни. Вилучено велику кількість речей та документів, під час обшуків на підставі ухвал слідчих суддів, які потребують ретельного вивчення та дослідження, направлені клопотання про тимчасові доступи до інформації за результатами огляду вилучених мобільних телефонів, яка має значення для кримінального провадження, зокрема встановлення зв`язку між підозрюваними та їх місць знаходження у певні періоди. Не проведено ряд призначених експертиз, зокрема на предмет визначення ступня тілесних ушкоджень потерпілих, вилученої комп`ютерної техніки та документів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Слідчому судді, суду при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема, йдеться про застосування застави), у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод далі - Конвенція (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді, необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Слідчий суддя зобов`язаний зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 в обґрунтування підозри були покладені покази свідків та потерпілих, які прямо вказують на вчинення підозрюваною інкримінованих їй дій та зазначено, що має місце високий ступень ризику незаконного впливу на цих осіб підозрюваною з метою зміни ними показів, зважаючи на особу підозрюваної, особливої тяжкості злочину, кваліфікуючу ознаку застосування насильства, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній, в разі визнання її винною.

Наявність ризику того, що підозрюваний, може незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними показів та уникнення кримінальної відповідальності, може бути визнано на даній стадії процесу, в разі якщо прокурор належнимчином обґрунтує, підстави достовірно припускати ймовірність його існування («Ярсинський проти Польщі» § 43).

В судовому засіданні встановлено, що у кримінальному провадженні допитані не всі учасники, зокрема свідки, потерпілі через велику кількість останніх та проживання в інших регіонах країни. Слідчий суддя вважає з урахуванням того, що злочин в якому підозрюється ОСОБА_5 має кваліфікуючу ознаку застосування насильства і остаточно кваліфікація дій підозрюваної на даний час не визначена, можна достовірно припускати, що підозрювана може, зокрема психологічно (фактор страху) вплинути на свідків та потерпілих, достовірно знаючи про їх місце перебування, з метою зміни ними викривальних показів, а також і відмови від надання показів, що належним чином обґрунтовано прокурором, зокрема з посиланням на європейську практику, зазначену у клопотанні. Таким чином ступень вказаного ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не втратив своєї актуальності, є надзвичайно високим на даний час і такі запобіжні заходи як домашній арешт, особисте зобов`язання із покладенням ряду обов`язків не зможуть запобігти вище вказаному ризику.

При встановленні наявності ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя не може орієнтуватися лише на суворість можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії», § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бечів проти Молдови» § 58). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Суладжа проти Естонії» § 64).

Слідчим суддею під час обрання міри запобіжного заходу було встановлено, що ОСОБА_5 окрім зазначених вище обставин, не має міцних соціальних зв`язків, незаміжня, не працює, рід занять невідомий, має двох малолітніх дітей, які наразі перебувають з її родичкою, проте такий стримуючий фактор не має вагомого значення для застосування іншого виду запобіжного заходу. Так, захисник підозрюваної надав копію характеристики з місця проживання підозрюваної до 2012 року, в подальшому як зазначено у характеристиці, підозрювана виїхала до іншого місця проживання. Разом з тим, підозрювана в судовому засіданні пояснила, що не проживала постійно за адресою куди виїхала, що зазначена у характеристиці, а періодично виїжджала до попереднього місця проживання та до інших місць. Зазначене свідчить про те, що наявність двох малолітніх дітей у підозрюваної не обтяжує її спосіб життя, зокрема щодо безперешкодного залишення місця проживання. Таким чином слідчому судді не надано доказів на підтвердження стримуючих факторів, що можуть мінімізувати ризик втечі з урахуванням вище вказаних обставин, а також враховуючи суворість можливого вироку в разі доведеності вини підозрюваної, що є важливим елементом при оцінюванні вказаного ризику («Ілійков проти Болгарії»).

Таким чином ступень ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не втратив своєї актуальності і є надзвичайно високим і такі запобіжні заходи як домашній арешт, особисте зобов`язання із покладенням ряду обов`язків не зможуть запобігти вище вказаному ризику.

Що стосується оцінки обставин, які дають підстави вважати, що має місце ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, то тяжкість обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення інших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (ibid., § 40).

Як вбачається з ухвали слідчого судді про обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_5 в останній не зазначено, що має місце ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Під час судового засідання, прокурором не наведено достатніх обґрунтувань на підтвердження існування вказаного ризику, не зазначено таких обґрунтувань і у клопотанні. Доводи зазначені слідим у клопотанні щодо схильності підозрюваної до вчинення злочинів, у зв`язку з підозрою у вчиненні кількох злочинів, на думку слідчого судді є неспроможними. Зазначене стосується і нового ризику, про який йдеться у клопотанні, зокрема що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Отже, слідчий суддя вважає, що наявність ризиків передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшло свого підтвердження.

Що стосується ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що останній має місце і ступень такого ризику є високим. Так, на даний час продовжується проведення слідчих дій, зокрема проведення обшуків, метою яких є відшукання знарядь, вчинення злочинів слідів відображень тощо. Отже, враховуючи встановлені вище обставини та обґрунтування встановлених ризиків, слідчий суддя вважає, що перебуваючи не під вартою підозрювана, з метою приховання слідів злочину, які б могли вказувати на участь останньої в інкримінованомузлочині може вчинити дії направлені на знищення, приховання, спотворення речей та/або документів, які на даний час розшукуються органом досудового розслідування і мають значення для кримінального провадження. Такого висновку слідчий суддя дійшла зокрема у зв`язку з тим, що підозрювана може використати для таких дій і інших осіб, будучи зокрема під цілодобовим домашнім арештом, тим більш можливо припустити, що на даний час не встановлені всі причеті до злочину особи. Отже, для мінімізації такого ризику, альтернативні види запобіжних заходів, окрім як перебування підозрюваної під вартою, будуть не дієвими.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою («Ідалов проти Росії» § 140; «Тазе проти Румунії», § 40; «Каставет проти Молдови», § 33; «Белчев проти Болгарії», § 82).

В клопотанні слідчий просить продовжити дію запобіжного заходу до 60 днів. 03.01.2019 прокурор виніс постанову якою продовжив строк досудового розслідування на 30 днів, тобто до трьох місяців, у зв`язку з чим прокурор просила клопотання задовольнити частково та продовжити строк дії запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування, що є обґрунтованим .

Крім того, слідчим та прокурором не надано обґрунтувань не визначення розміру застави, який був визначений слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що такий розмір підлягає визначенню в межах визначених ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу, оскільки підстави для визначення такого розміру не змінились, отже з урахуванням матеріального стану підозрюваної слідчий суддя вважає, що такий розмір буде достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваної в разі внесення застави.

Керуючись ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193-199, 206, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.02.2019 включно.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 /вісімдесят/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 /сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят/ грн.

У разі внесення застави підозрюваною ОСОБА_5 , остання підлягає звільненню з-під варти та протягом строку дії запобіжного заходу зобов`язана прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або реєстрації.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваній яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_7