Ухвала

Іменем України
27 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 801/12226/12
провадження № 51- 3626 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню підписку про невиїзд.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 липня 2010 року близько 00:10, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби із ввімкненими фарами зі швидкістю 79,4 км/год. по правій полосі проїзної частини вул. Макарова у місті Бердянську в сторону центра міста. Біля літнього кафе «Соломений пляж» на вказаній вулиці біля бази відпочинку «Южная», ОСОБА_5 , керуючи вказаним автомобілем перевищив допустиму швидкість у населеному пункті, порушив вимоги передбачені пунктами 12.4,12.9 Правила дорожнього руху України, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину та в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення, а кримінальну справу за обвинувачення ОСОБА_5 у здійсненні злочину відповідальність за який передбачено частиною 2 статті 286 КК, закрити.
При цьому захисник ставить під сумнів законність затвердження обвинувального акта заступником Бердянського міжрайонного прокурора ОСОБА_9 , порушення строків досудового слідства та зазначає, що в основу обвинувального вироку суд поклав нелегітимні висновки 2-х експертиз, які визнано судом при направлені справи на додаткове розслідування та прокурором під час досудового слідства хибними, тобто суд не зважив на вказівки апеляційного суду та постановив незаконний та необґрунтований вирок.
Крім того, захисник зазначає, що під час апеляційного розгляду суд, залишаючи без зміни вирок районного суду, лише зазначив докази на які послався місцевий суд, не надав відповідей на доводи, зазначені в апеляціях, і не оцінив їх з урахуванням вимог закону.
Тобто суд апеляційної інстанції всупереч статті 377 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК 1960 року) залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого та захисника не зазначив підстав, на яких апеляцію визнав необґрунтованою та не зазначив мотивів прийнятого рішення, що, на думку захисту, вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого в підтримку своєї касаційної скарги, цивільного відповідача, який просив закрити кримінальну справу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення на таких підставах.
Мотиви суду
Відповідно до частини 1 статті 395 КПК 1960 року суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Згідно з частиною 1 статті 398 КПК України 1960 року підставами для скасування судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (стаття 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (стаття 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (стаття 372 КПК України 1960 року).
Відповідно до частини 2 статті 377 КПК 1960 року у разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляцію визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, співставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наявні в апеляції доводи і дати на кожний з них вичерпну відповідь.
Вищезазначених вимог кримінально-процесуального закону у цій справі суд апеляційної інстанції не дотримався.
Перевіряючи доводи наведені в апеляції захисника та засудженого, суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду, при цьому зміст судового рішення зводиться лише до перерахування доказів у кримінальній справі без належної їх оцінки, а зазначені вимоги таких скарг залишено без відповідей.
Як правильно у своїй касаційній скарзі зазначає захисник, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо достовірності таких доказів у кримінальній справі, як висновок експерта від 17 лютого 2011 року №87/11 та висновок експерта від 31 травня 2012 року №311/12, тоді як такі висновки, на думку захисту, не вказують на причинно-наслідковий зв`язку між діями водія, порушенням ним ПДР та наслідками, які наступили.
Також захисник звертав увагу суду на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 жовтня 2011 року, якою кримінальну справу направлено на додаткове розслідування у зв`язку із суперечностями доказів у справі, відсутністю всіх транспортних засобів, які на час ДТП перебували на місці події, протиріччями у показаннях свідків та місцеперебування потерпілого перед початком руху. Такі доводи апеляційної скарги захисту також не було належним чином перевірено та не було спростовано при залишенні без зміни вироку районного суду.
Крім того, захисник зазначає, що такі експертизи суд не може брати до уваги, оскільки під час досудового слідства не було належним чином складено протокол відтворення обстановки та обставин подій, про що також вказував суд апеляційної інстанції, направляючи у 2011 році справу на додаткове розслідування.
Зазначені та інші доводи, на які звертає увагу захисник, не стали предметом розгляду суду апеляційної інстанції, на них не було надано належних відповідей, що вказує на порушення судом вимог статті 377 КПК 1960 року.
Тобто апеляційний суд, залишаючи апеляцію без задоволення, не навів в ухвалі переконливих аргументів на спростування доводів захисника та засудженого і не зазначив підстав, на яких визнав апеляції необґрунтованими, а лише навів перелік доказів, якими обґрунтовано вирок, не проаналізувавши і не співставивши їх із наявними у справі. Суд апеляційної інстанції також не зробив жодного висновку щодо наведених у скарзі порушень кримінально-процесуального закону.
З огляду на зазначене колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх формальними, оскільки не оцінено всіх обставин кримінальної справи, які впливають на обґрунтованість рішення суду, а надано перевагу одним обставинам над іншими, що є неприпустимим.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки її ухвалено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а тому відповідно до положень пункту 3 частини 2 статті 370, пункту 1 частини 1 статті 398 КПК 1960 року вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

Однак касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки вирок районного суду, на який, окрім іншого, скаржиться захисник, був предметом оскарження в суді апеляційної інстанції на тих самих підставах, на які він вказує у своїй касаційній скарзі. Тобто вимога захисника про скасування вироку районного суду хоча і не суперечить нормам кримінального процесуального закону, проте не вказує на необхідність направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд, оскільки доводи апеляції слід переглянути в апеляційному суді.
Під час нового розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційній скарзі доводи.
Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3