Єдиний унікальний номер 185/306/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року . м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002375 від 07.12.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середн- спеціальну освіту , не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 17.05.2004 року Павлоградським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнена умовно-дострокове 15.04.2008 року з Полтавської
ВК №65, невідбутий строк 1 рік 2 місяця 7 днів;
-25.07.2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 310 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 3 роки.
-15.11.2018 року до Павлоградського міськрайонногс суду відносно ОСОБА_3 скероване обвинувальний акт по кримінальному проваджений: №0000097 за ч. 1
ст. 162 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 раніше судима за вчинення корисливих злочинів, однак маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову вчинила злочин проти власності.
Так, ОСОБА_3 03 листопада 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин спільно зі своєю рідною сестрою - ОСОБА_5 прийшла в гості до спільного знайомого - ОСОБА_6 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 . На момент приходу останніх до ОСОБА_6 , в гостях у нього вже перебував їх спільниі знайомий - ОСОБА_7 . В послідуючому ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за адресою мешкання останнього почали спільно відпочивати та розпивати спиртні напої. Оскільки була піздна година, то ОСОБА_3 поросилась заночувати у ОСОБА_6 , та останній їй дозволив Наступного дня, 04 листопада 2018 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_3 прокинулась та попрямувала до кухонної кімнати, де на холодильнику виявила мобільниі телефон марки «LG-P520», ІМЕЙ НОМЕР_1 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_2 сенсорний, на дві сім-карти, чорного кольору, і в цей час у останньої виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме зазначеного вище телефону, який належить ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки : бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна о 07 годині 05 хвилин, перебуваючи в приміщенні кухні. що розташована в будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що власник майна спить і за її діями ніхто не спостерігає, вона діє ніким не поміченою, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки «LG-P520», ІМЕЙ НОМЕР_1 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_2 , сенсорний, на дві сім-карти, чорного кольору, що належить ОСОБА_6 , чим спричинила останньому матеріального збитку на суму 553,00 грн.
ОСОБА_3 з викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, та суду пояснила, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, вона повністю згодна. Додала, що дійсно 04 листопада 2018 року, перебуваючи в гостях у знайомого в будинку
АДРЕСА_2 викрала мобільний телефон. На даний час телефон повернутий потерпілому, та він до неї претензій не має. У скоєному вона щиро кається.

Допитавши обвинувачену, суд вважає, що вона винний у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

ЇЇ дії кваліфікуються за ч.2 ст. 185 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченої у скоєнні злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обвинувачена вчинила злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, раніше судима, не працює, незаміжня, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнала у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій

ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин, який вона вчинила, відноситься до злочину середньої тяжкості, тяжких наслідків не настало, викрадене майно повернуто потерпілому, та останній претензій немає, по мірі покарання покладається на розсуд суду, тому суд вважає, що її виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого вона не скоїть нового злочину, та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов не заявлений.
Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «LG-P520», ІМЕЙ НОМЕР_1 , ІМЕЙ 2 - НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_8 залишити останніьому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_3 не продовжувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .