Справа № 184/2503/18
Номер провадження 1-кп/184/72/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000741 від 27.09.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сніжний Комсомольського р-ну Хабаровського краю, РФ, громадянина України, неодруженого, має неповнолітню дитину, з середньою освітою, не працює, учасник бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

учасники кримінального провадження: - прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 , потерпіла - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

22.09.2018 близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_3 проходив біля будинку №4 по вул. Л.Чайкіної м. Покров Дніпропетровської області, де знайшов пакет з майном, що належить раніше незнайомій йому ОСОБА_6 .

Оглянувши вказаний пакет, ОСОБА_3 знайшов в ньому платіжну картку акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі AT КБ «ПриватБанк») № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , на зворотному боці якої знаходився надпис з ПІН кодом до вказаної картки, після чого у ОСОБА_3 , виник злочинний намір на таємне викрадення грошей із вказаної картки.

В той же день приблизно о 15 годині 11 хвилин ОСОБА_3 , маючи злочинний намір на таємне викрадення грошей з платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , прибув до банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованому по вул. Пушкіна, 6 у м. Покров Дніпропетровської області, де, реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно, таємно у період часу з 15 години 11 хвилин до 16 години 30 хвилин викрав грошові кошти в загальній сумі 3600,00 гривень, шляхом зняття їх з банківської картки, належної ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 3600,00 гривень.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та цивільний позов визнав повністю та надав показання, що дійсно, він в обідній час вересня 2018 року, точної дати та часу він не пам`ятає, проходив біля СЗШ № 8, точної адреси він не знає, де на лавці побачив целофановий пакет, розкривши який виявив карточку АТ КБ"ПриватБанк", що знаходилась в картонній коробці із папірцем, на якому був зазначений ПІН-код до неї. Крім того в пакеті був наявний паспорт, який ним був оглянутий, та інші документи, проте, які саме - не пам`ятає. Взявши зазначені документи, він підійшов до банкомату, що знаходиться на площі біля басейну в м.Покров та, знаючи ПІН-код до картки потерпілої, зняв кошти в розмірі 3600 грн. В подальшому зазначеними коштами розпорядився на власний розсуд - витратив. Пакет з документами залишив у знайомого для зберігання. В подальшому документи віддав працівникам поліції під час досудового розслідування кримінального провадження.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, є учасником бойових дій, не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням не відшкодував, враховуючи думку прокурора, який вважав що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, думку обвинуваченого, який не заперечував проти призначення виду покарання, запропонованого прокурором, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185 КК України.

При виборі виду та міри покарання судом звернуто увагу, що обвинувачений не працює, наявності джерел доходів учасниками кримінального провадження не доведено. Тому застосування відносно обвинуваченого покарання у виді штрафу, не відповідатиме загальним цілям кримінального покарання, якими відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України є, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів. Штраф може сприяти досягненню цих цілей лише тоді, коли кримінальне покарання у виді штрафу буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

Таким чином суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, що буде достатнім для виправлення винної особи, попередження нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, настання позитивних змін в його особистості та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги заявленого раніше цивільного позову та просила суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 3600 грн. без врахування витрат на поновлення паспорта, пенсійного посвідчення та мобільного телефону. Вказані уточнення судом прийняті.
Даючи оцінку уточненим позовним вимогам потерпілої ОСОБА_5 викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.
В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 3600 грн. 00 коп., підтверджений матеріалами справи і визнаний обвинуваченим у судовому засіданні, підлягає задоволенню, на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки позов визнаний у повному обсязі й таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався. Підстав для його обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп.
Речові докази:

- пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , в обкладинці зеленого кольору, членську садову книжку садової дільниці № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , садової дільниці № 209 на ім`я ОСОБА_5 , санітарно-курортну книжку Санаторій "Славутіч" на ім`я ОСОБА_5 , членську садову книжку садової дільниці № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 25.04.2001 року Орджонікідзевським МВ УМВС ім`я ОСОБА_5 , ІПН ім`я ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити потерпілій ОСОБА_5 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1