Справа № 199/706/19
УХВАЛА
іменем України

08.05.2019 м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кам`янське Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працюючого, розлученого, освіта середня, на утриманні непрацездатних осіб не має, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-06.02.2018 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік,

-01.06.2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України,

якому 08.05.2019 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 08.05.2019, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовується тим, що 18.01.2019 до АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт про те, що під час патрулювання у складі екіпажу 111, при відпрацюванні гральних закладів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_3 , під час поверхневої перевірки, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено предмет схожий на холодну зброю, а саме ніж. Після цього, у ОСОБА_4 виник злочинний намір, направлений на носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 поклав вказаний ніж під одягнену на ньому куртку з лівої сторони, та почав рухатись в бік будинку 19 по вулиці Березинська у місті Дніпро, тим самим почав носити вказаний ніж, без передбаченого законом дозволу.

18.01.2019 в період часу з 10:10 годин до 10:33 годин в ході проведення огляду, за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 19, слідчим СВ АНД ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, ОСОБА_4 надав для огляду з під лівої передньої частини куртки, одягнутої ніж з чорною рукояттю в шкіряному чохлі, який відповідно до висновку експерта № 7/3.3/102 від 11.02.2019, є холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовлений саморобним способом за типом мисливського ножа (СРСР).

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у виразились у незаконному поводженні зі зброєю, а саме носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
19.01.2019 даний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань, правова кваліфікація ч. 2 ст. 263 КК України

08.05.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, та наявність ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання слідчого, просив обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, пояснивши, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню, яке перебуває на розгляді у Кіровському районному суді м.Дніпропетровська, він не отримував, від слідства та суду не переховувався, всі дані про адресу проживання надав слідчому та прокурору. У кримінальному провадженні, яке розглядає АНД ВП він завжди з`являвся до слідчого, не переховувався, співпрацював зі слідством. Крім того пояснив, що ніж він придбав на ринку «Березинський», зайшов за другом у Національну лотерею, де у нього і виявили працівники поліції ніж. Також пояснив, що проживає з цивільною дружиною, працює на будівництві не офіційно, має на утриманні неповнолітнього сина, який проживає деякий час з ним, деякий час з колишньою дружиною, якому він надає матеріальну допомогу.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Витягу з ЄРДР за № 0000105 від 19.01.2019 за ч.2 ст.263 КК України внесено відомості про те, що 18.01.2019 до АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт про те, що під час патрулювання у складі екіпажу 111, при відпрацюванні гральних закладів «Національна лотерея», за адресою: АДРЕСА_3 , під час поверхневої перевірки, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено предмет схожий на холодну зброю, а саме ніж. (ЖЄО №1750).

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, повідомлено 08.05.2019.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Вважаю, що клопотання та матеріали, надані слідчим та прокурором доводять про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, що підтверджується: рапортом співробітників поліції від 18.01.2019; протоколом огляду місця події від 18.01.2019; висновком експерта № 7/3.3/102 від 11.02.2019; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; повідомлення про підозру ОСОБА_4 ; поясненнями ОСОБА_4 наданими слідчому судді.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 працює, хоча і не офіційно, має родину, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , де проживає разом з цивільною дружиною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду строком до 05 липня 2019 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, прокурора або суду за першою вимогою.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом встановити до 05 липня 2019 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1