Ухвала
Іменем України
01 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 294/1306/17
провадження № 51-1555ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Житомирського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він не погоджується з вказаним судовим рішенням.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 4 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, касаційна скарга підписується особою, яка її подає.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не наводить доводів для скасування оскаржуваного вироку на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, ОСОБА_4 , вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Окрім вказаного, як убачається з касаційної скарги, вона подається засудженим ОСОБА_4 , тоді як особою, яка підписала скаргу, зазначено ОСОБА_5 , яка з огляду на додані до касаційної скарги додатки є матір`ю засудженого. Зазначене суперечить ч. 4 ст. 427 КПК України, відповідно до якої касаційна скарга підписується особою, яка її подає. До того ж матір засудженого відповідно до положень ст. 425 КПК України не є особою, яка має право подати касаційну скаргу в інтересах засудженого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Житомирського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3