УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 209/1634/16-к
провадження № 51-958ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

30 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня

2019 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000083 від 13 березня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайське Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Встановлені обставини
Вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року залишено без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого, захисника і прокурора, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про незаконність рішень судів першої й апеляційної інстанцій, просить їх скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі захисник конкретно не зазначив підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК для скасування судових рішень та не навів обґрунтування їх незаконності відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу.
Вказуючи про незаконність та необґрунтованість рішень місцевого й апеляційного судів, захисник у касаційні скарзі не зазначив, які конкретно положення процесуального та матеріального закону порушено кожним із судів, у чому конкретно вони полягають, як ці порушення вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 370, 374, 404,

412-414, 419 цього Кодексу. Натомість захисник у касаційній скарзі зазначає про однобічність і неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Формально зазначаючи про неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК, захисник не вказав норму кримінального закону, яка за версією сторони захисту, є вірною, не навів обґрунтування цієї позиції.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів на спростування усіх висновків апеляційного суду. Захисник навів лише загальні формулювання щодо незаконності ухвали суду апеляційної інстанції.
Захисник у касаційній скарзіне зазначив, чи заявлялися у суді апеляційної інстанції стороною захисту клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника у порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо

ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3