ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1

за участі :

секретаря судового засідання ОСОБА_2

номер кримінального провадження № 0000216, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2017 року відносно обвинуваченого :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, працюючого робітником по обслуговуванню в Остап`ївській ЗОШ, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участі інших учасників кримінального провадження :

сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

свідків : ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

судового розпорядника - ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.. Підволочиська Тернопільської області зазначене кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 16 вересня 2017 року, близько 10.00 11.00 год., перебуваючи на вул. с. Остап`є Підволочиського району Тернопільської області, поблизу свого господарства, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, підійшов до автомобіля, за кермом якого перебувала ОСОБА_6 , після чого через відчинені двері автомобіля схопив її лівою рукою за шию, а правою рукою умисно наніс один удар в ліву частину обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців на чолі зліва, лівих виличної, щічної та підщелепної ділянок і повік лівого ока із забоєм м`яких тканин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, - тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що 16 вересня 2017 року з 08-00 год до 10.00-10-30 год займався по господарству, а саме вивозив трактором навіз, після чого поїхав орати город на полі, повернувся після обіду. Ствердив, що потерпілої у той день не бачив і будь-яких тілесних ушкоджень не наносив. Заявлені цивільні позови не визнав.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до переконання про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, виходячи із наступних міркувань :

Так, будучи допитаною у судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_6 суду пояснила, що являється сусідкою обвинуваченого ОСОБА_3 16 вересня 2017 року неподалік її господарства автомобіль, яким вона керувала, вийшов з ладу і не заводився. Через декілька хвилин до неї додому прийшла дружина обвинуваченого ОСОБА_9 та попросила забрати транспортний засіб, оскільки трактор, який у них вивозить навіз, немає змоги проїхати. Біля автомобіля знаходилась мати ОСОБА_9 ОСОБА_10 , котра наказувала забрати транспортний засіб, в противному випадку пригрозила їй зятем. Коли вона сіла в салон автомобіля за кермо та намагалась його завести, підбіг обвинувачений по справі ОСОБА_3 , схопив її за горло і наніс один удар рукою по обличчі. Усі події відбувались близько 10.00-11.00 год. Після отриманого удару пішла кров, проте відразу болі не відчувала. Надалі автомобіль завівся і вона заїхала на подвір`я. Після чого приїхав її син, тоді вона пояснила, що її побив сусід ОСОБА_3 . Цивільний позов підтримала у повному обсязі та просить його задоволити.

Покази потерпілої ОСОБА_6 щодо виникнення конфлікту та спричинення їй обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень логічно підтверджуються показами свідків, зокрема :

Так, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що 16 вересня 2017 року близько 09.00 год прийшов до обвинуваченого ОСОБА_3 з метою домовитись вивезти навіз з території свого господарства. Перебував в ОСОБА_3 5-8 хв., після чого пішов додому. Близько 10.30 до нього прийшов обвинувачений та попросив допомогти витягнути трактор, який застряг неподалік його будинку. Надалі, він із обвинуваченим ОСОБА_3 поїхали у поле, виорали йому город, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , при тому ОСОБА_3 постійно перебував разом із ним і нікуди не відлучався. Звільнились близько 15.00 год. Самого конфлікту та потерпілої у той день не бачив, а тому з цього приводу не може нічого повідомити.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що являється чоловіком обвинуваченого ОСОБА_3 16 вересня 2017 року її чоловік домовився із ОСОБА_15 про те, щоб з городу вивезти навіз. Після того як наповнений трактор поїхав у поле, потерпіла виїхала належним їй автомобілем на проїжджу частину дороги таким чином, що інші транспортні засоби не змогли б проїхати. Залишивши автомобіль на дорозі, повернулась додому. З цього приводу між ними виникла конфліктна ситуація, яка переросла у сварку, під час якої потерпіла ображала їх нецензурною лайкою. У відповідь повідомила, що іде викликати працівників поліції, а коли вийшла з приміщення будинку через 5-10 хв після телефонної розмови побачила, що ОСОБА_6 забрала транспортний засіб і закривала ворота свого домогосподарства. Під час конфлікту, який був між нею, її матір`ю та потерпілою ОСОБА_6 її чоловік присутній не був і його не бачила. Також повідомила, що після 12.00 год до них приходив син потерпілої та запитував за її чоловіком. Будь-якої агресивної поведінки від нього не помітила, оскільки із її чоловіком товаришували. Вважає, що потерпіла ОСОБА_6 вчиняє наклеп на її чоловіка.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , котра являється тещею обвинуваченого, суду повідомила, що 16 вересня 2017 року близько 09.00 -10.00 год приїхав трактор для того щоб грузити гнійний навіз, що знаходився на городі біля домогосподарства. У той час, коли трактор поїхав у поле розгружатись, їх сусідка ОСОБА_6 виїхала належним транспортним засобом на проїжджу частину дороги, таким чином щоб трактор не мав змоги проїхати. ЇЇ дочка ОСОБА_9 пішла до неї з метою попросити забрати автомобіль, проте через незначний проміжок часу поверталась, а сусідка ОСОБА_6 бігла за нею з палицею та виражалась нецензурною лайкою, запевняючи, що не дасть змоги погрузити та вивезти решта навозу. Дочка зайшла до будинку, а вона із потерпілою залишилась біля автомобіля та просила її забрати транспортний засіб. Ствердила, що коли вона спілкувалась із потерпілою ОСОБА_6 її зять ОСОБА_3 до них не приходив і взагалі його побачила лише ввечері, коли він повернувся із поля. Також пояснила, що близько півтори години після конфлікту до них приходив син потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_13 та запитувався за її чоловіком, проте останнього не було удома і він пішов.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що являється односельчанкою обвинуваченого та потерпілої. 16 вересня 2017 року близько 10.00 год разом із сином потерпілої ОСОБА_13 та односельчанином ОСОБА_12 поїхали у с. Городницю Підволочиського району за зерном, а повернулись близько 12.00 год. Коли заїхали на подвір`я та почали розгружувати зерно із приміщення будинку вийшла потерпіла ОСОБА_6 , яка з лівої сторони обличчя була побитою. На запитання сина, що сталось, відповіла, що її побив сусід ОСОБА_3 , хоча вона цьому не повірила, не пояснивши та не обґрунтувавши суду чому саме дійшла такого переконання. Разом із тим ствердила, що у потерпілої ОСОБА_6 були видимі синці з лівої сторони обличчя, було погано, жалілась на головокружіння, втрачала свідомість. Більше по даному факту повідомити нічого не може.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що 16 вересня 2017 року до обіду, поїхали із ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у с. Городницю Підволочиського району за зерном, а коли повернулись то побачили потерпілу ОСОБА_6 , яка була побитою. Візуально було видно, що обличчя з лівої сторони було синім. Потерпіла ОСОБА_6 сказала, що її побив сусід ОСОБА_3 , плакала, їй було дуже погано, просила воду. Після того її син пішов до ОСОБА_3 , проте через декілька хвилин повернувся та сказав, що його немає.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду показав, що 16 вересня 2017 року близько 11.00-12.00. год. коли він разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повернулись із с. Городниці де отримували зерно заїхавши на вулицю, побачив, що потерпіла була сильно побитою. З лівої сторони обличчя видимі синці, а на наступний день і на шиї, їй ставало погано, знаходилась у шоковому стані. Потерпіла повідомила, що її побив сусід, обвинувачений ОСОБА_3 , після чого пішов до нього з`ясувати конфліктну ситуацію проте його не було.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_3 являється його братом. 16 вересня 2017 року близько 11.00 год коли приїхав в поле орати город, оскільки попередньо домовлявся із обвинуваченим ОСОБА_3 та знайомим ОСОБА_8 , останні вже були у полі. Чітко пригадати не може, проте йому здалось, що після поля обвинувачений ОСОБА_3 зайшов до нього додому з метою обходити вулики, та відбивали межові знаки на городі. Надалі близько 17.00-18.00 год відвіз його додому.

Покази допитаної в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 перебувають у прямому логічно-послідовному зв`язку і об`єктивно підтверджуються дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема :

Згідно заяви ОСОБА_6 від 19 вересня 2017 року, остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 16 вересня 2017 року на вулиці с. Остап`є наніс їй тілесні ушкодження.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14 грудня 2017 року та долучених до протоколу таблиць фотоілюстрацій, встановлено, яким чином обвинувачений ОСОБА_3 наніс один удар потерпілій в обличчя.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 1564 від 13 листопада 2017 року вбачається, що за період лікування ОСОБА_6 з 19 вересня до 03 жовтня 2017 року в стаціонарі Скалатської районної комунальної лікарні була відмічена деяка неврологічна симптоматика, властива для закритої черепно-мозкової травми-струсу головного мозку, а із зовнішніх тілесних ушкоджень виявлені синці на чолі зліва, лівих виличної, щічної та підщелепної ділянок і повік лівого ока із забоєм м`яких тканин. Вид та морфологічні властивості відмічених у ОСОБА_6 ушкоджень свідчать про їх утворення від дії тупого предмета незадовго до її госпіталізації у лікувальний заклад.

Встановлена у громадянки ОСОБА_6 травма голови зі струсом головного мозку і зовнішніми травматичними змінами на обличчі за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Зважаючи на характер та розташування описаних у ОСОБА_6 ушкоджень, утворення за обставин, що наведені у постанові і протоколі її допиту як потерпілої, а саме від удару рукою, не виключається.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права, і за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази («параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення «Шабельніка проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (ст.ст. 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях « Ірландія проти сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, « Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У суду немає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої та свідків, котрі підтверджували обставини спричинення тілесних ушкоджень, оскільки вони логічні, взаємодоповнюючі і підтверджені дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами.

Оцінюючи у сукупності із письмовими доказами покази потерпілої та свідків, при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, а зібраних доказів, які є чіткими та узгодженими між собою, достатньо для визнання його винним, тому повністю погоджується із кваліфікацією органами досудового слідства дій за ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне спричинення легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Разом із тим суд не бере до уваги доводів обвинуваченого щодо його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вони повністю спростовані дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків.

Таким чином суд вважає, що покази обвинуваченого є неправдивими, спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності, а тому їх оцінює критично і не бере до уваги.

Також суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_10 , котра показала, що постійно перебувала із потерпілою ОСОБА_6 біля автомобіля, і її зять не наносив тілесних ушкоджень, оскільки вони є противоречиві з показами інших свідків, та не узгоджуються із логічними показами потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також дослідженими та проаналізованими матеріалами кримінального провадження.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, а також Постанови ПВС України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного правопорушення, обставини його вчинення, поведінку обвинуваченого до і після вчинення злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимог ч.2 ст. 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст.ст. 65, 66 КК України судом не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу обвинуваченого, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, який згідно ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, наслідків що наступили - те, що у результаті спричинених тілесних ушкоджень потерпіла певний період часу знаходилась на лікуванні, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позитивні характеризуючі дані з місця проживання та роботи, те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, з урахуванням фактичних обставин справи, думки потерпілої, яка просить призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі та штрафу, приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті обвинувачення, оскільки саме таке покарання на думку суду до даного конкретного обвинуваченого буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_6 з 19 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні Скалатської комунальної районної лікарні.

Згідно ч.1,3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

З довідки Скалатської комунальної районної лікарні № 524 від 18 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 вересня по 03 жовтня 2017 року всього 14 ліжкоднів. Вартість лікування в Скалатській комунальній районній лікарні становить 5251.26 грн.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 порушені права закладу охорони здоров`я, які підлягають до захисту шляхом задоволення позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави в особі фінансового управління Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілої від злочину, в сумі 5251,26 грн.

Разом із тим суд вважає, що заявлені ОСОБА_6 позовні вимоги слід частково задовольнити, виходячи з наступних міркувань :

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Судом встановлено, що внаслідок нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , остання перебувала на стаціонарному лікуванні Скалатської комунальної районної лікарні у період з 19 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року.

З дослідженої у судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 вбачається, що їй попередньо був поставлений діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні підшкірні гематоми обличчя. З листка лікарських призначень вбачається, що препарати, які були записані лікуючим лікарем, придбані потерпілою ОСОБА_6 . Вказане стверджується товарним чеком № 7 від 19 вересня 2017 року на суму 5858,50 грн.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За вказаних обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення є підставними та підлягають до задоволення, шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 5858,50 гривень.

Разом із тим суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних міркувань :

Згідно позовних вимог потерпілій ОСОБА_6 завдано моральної шкоди яка виражається у немайнових втратах спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення. Крім того, внаслідок отриманих травм потерпіла перенесла фізичну біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, приниженої гідності, страху за своє здоров`я. Впродовж всього періоду і на сьогоднішній день потерпіла почувається незручно, дискомфортно. Наслідки перенесених травм призвели до появи негативних змін, зокрема порушенні сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд встановив, що шкода завдана протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 , безпосередньо знаходиться у причинному зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та наявності його вини у заподіянні такої шкоди.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 спричинено моральної шкоди, яка виражається у фізичному болі, яких зазнала протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 , страждання, порушенні сну, дискомфорту, негативних змін що стались у її житті.

При вирішенні питання про розмір шкоди, яку необхідно стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 суд бере до уваги п.9 Постанови ПВС України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та вважає, що протиправними діями обвинуваченого потерпіла зазнала фізичних та душевних страждань, необхідності часу для їх відновлення, зміни у її життєвих стосунках та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_6 є підставними та підлягають до часткового задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 3 000 гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотань зі сторони обвинувачення не було.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст. 128, 129, 374-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов прокурора Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури задовольнити .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави в особі фінансового управління Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілої від злочину, в сумі 5251,26 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 5858,50 гривень матеріальної шкоди та 3 000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий-суддя підпис прізвище

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду ОСОБА_1