КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1191/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0002037 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Маслово Джанкойського району АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 25 листопада 2013 року Джанкойським міськрайонним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

за участю: прокурора ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Судом також вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку визнав доведеним, що ОСОБА_6 23 вересня 2018 року близько 16 годин, перебуваючи на території бази відпочинку «ГрінПарк», що розташована в с. Проців Бориспільського району Київської області, діючи повторно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через відчинені двері проник до відчиненого будинку для відпочинку АДРЕСА_2 , розташованого на території зазначеної бази, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 96 000 грн. та планшет марки «Samsung Tab 2», вартістю 2 163 грн. 33 коп., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 98 163 грн. 33 коп.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на суворість призначеного йому судом першої інстанції покарання, просить змінити вирок та пом`якшити покарання. Звертає увагу на те, що він визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, розкаявся та сприяв слідству; частина викрадених ним грошей, а саме в сумі 44045 грн., була повернута потерпілій; злочином не завдані тяжкі наслідки; потерпіла не брала участі в судових засіданнях суду першої інстанції, отже не наполягала на суворому покаранні; у нього на утриманні перебуває непрацездатна дружина.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, але просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора та представника потерпілої щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з учасниками судового провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, а саме позбавлення права оскаржити їх. Оскільки застосування вказаного порядку обвинуваченим не оспорюється, колегія суддів виходить виключно з встановлених судом першої інстанції обставин.

Отже, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше сховище, що відповідає юридичній кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів, виходячи з вищевикладеного, не переглядає.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в указані частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів визнає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, при призначені покарання за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, на виконання вимог ст. 65 КК України, разом із ступенем тяжкості злочину суд першої інстанції врахував відсутність тяжких наслідків і відношення обвинуваченого до скоєного, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання, визнання ОСОБА_6 вини та щире каяття. За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд взяв до уваги і те, що частину викрадених грошей повернуто потерпілій, а також проаналізував у вироку всі дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні дружину з обмеженими можливостями.

Отже, зваживши сукупність усіх обставин, а також відомості щодо особи винного ? як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дані про особу ОСОБА_6 , зокрема попередні його судимості, переконливо свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, а стан здоров`я дружини на став для нього стримуючим чинником від вчинення злочину.

Що стосується позиції потерпілої у запереченнях на апеляційну скаргу, то, з огляду на відсутність апеляційної скарги потерпілої, колегією суддів враховуються виключно її доводи, викладені в частині відсутності підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання. Таким чином, доводи обвинуваченого, які зводяться до того, що потерпіла не вимагала для нього суворого покарання, є також непереконливими.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді та впливають на покарання, в тому числі й ті, на які звертає увагу обвинувачений в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати його явно несправедливим через суворість і відповідно підстав для пом`якшення покарання не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4