ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3265/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/296/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0001556 за апеляційною скаргою прокурора Новокаховської місцевої прокуратури ОСОБА_8 із доповненнями, внесеними заступником прокурора Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.04.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше судимого 18.01.2012 вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 17.07.2015 по відбуттю строку покарання, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу пробації, періодично з`являтися до уповноваженого органу пробації на реєстрацію, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання та роботи. Вирішено питання щодо судових витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 24 липня 2017 року близько 18.00 години, керуючи технічно несправним автомобілем М-412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Гола Пристань Залізний Порт Гладківка Раденськ Козачі Лагері», в напрямку с. Раденськ Олешківського району Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на 29-му кілометрі вказаної автодороги, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.1.а, 2.3.б, 2.9.а, 12.1, 31.4, 31.4.1.а, 31.4.2.а Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалася, не обрав безпечну швидкість руху, в результаті чого, втративши керування автомобілем здійснив неконтрольований з`їзд за межі лівого узбіччя, де відбулося перекидання автомобіля, чим спричинив пасажирам вказаного автомобіля потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Вимоги і доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та фактичних обставин кримінального провадження просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не в достатній мірі врахував відомості про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, не взяв до уваги характер та мотив допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Крім того, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, тому суд, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання при відсутності для цього підстав, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував ст. 75 КК України.

У доповненнях до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області ОСОБА_9 посилається на неправильне застосування судом кримінального закону, а саме ч. 4 ст. 67 КК, усупереч вимогам якої судом у вироку безпідставно визнано обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, тоді як при встановленні об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, таку обставину судом вже було враховано. З огляду на це просить вирок в цій частині змінити та виключити вказану обставину, як таку, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .
Позиції учасників апеляційного розгляду
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило( а.п. 168-171).
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу з доповненням, просила скасувати вирок в частині призначеного покарання суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, крім того виключити обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння з мотивувальної частини вироку.
Обвинувачений заперечив проти задоволення апеляційної скарги із доповненням та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги із доповненням, думку обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі із доповненням доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на досліджених судом доказах і апелянтами не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.
Обвинуваченим вирок не оскаржується.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, колегія суддів визнає обґрунтованими.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, слід мати на увазі, що тяжкість злочину мала б бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений має задовільну громадську характеристику (а. п. 46), наявність на його утриманні малолітньої дитини (а. п. 49), обставини, що пом`якшують покарання: шире каяття, зміст досудової доповіді, в якій орган пробації допустив можливість призначення покарання не пов`язаного із реальним його відбуванням у виняткових випадках, відсутність претензій у потерпілих, вік, сімейний стан (а. с. 48) та стан здоров`я обвинуваченого (а. с. 47, 50 56-57, 62), а саме необхідність оперативного втручання, врахував думку потерпілих.

Разом з цим, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання хоча й послався на врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, однак таке врахування слід визнати формальним, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, одночасно порушив декілька пунктів ПДР, внаслідок чого дві людини зазнали каліцтва, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Посилання суду в обґрунтування прийнятого рішення про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на наявність на утриманні неповнолітньої дитини, на думку колегії суддів не є переконливим, оскільки обставиною, що пом`якшує покарання може бути визнано лише таку обставину, яка тісно пов`язана із вчиненням злочину, і за наявності якої особа, яка вчинила злочин заслуговує на поблажливе ставлення до себе.

Тому сам факт наявності у винного неповнолітньої дитини не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_7 утримує свою дитину за таких обставин, коли не працює (том 1 а.п. 47).

Також поза увагою суду залишилась та обставина, що поряд з задовільною характеристикою обвинуваченого, як правильно зазначає в апеляційній скарзі прокурор, в матеріалах провадження наявні відомості про неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі тяжких злочинів, що в цілому характеризує спосіб життя ОСОБА_7 з незадовільного боку, як такого, що на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілим було завдано тяжкі тілесні ушкодження.
Таким чином, зважаючи на характер та тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, відомості про його особу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, застосувавши норми ст.ст. 75, 76 КК України, тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, в зв`язку з чим вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням належить скасувати відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому основне покарання, яке належить відбувати реально.

З урахуванням вищевикладених відомостей про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі тяжких злочинів, має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин у стані алкогольного сп`яніння,за місцем проживання характеризується задовільно, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, відомостей про його сімейний стан та незадовільний стан здоров`я, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, колегія суддів визнає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавленні волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної норми закону, яке належить відбувати реально без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки такого права він не має.

Разом з цим, апеляційні вимоги, викладені доповненні до апеляційної скарги, внесеному заступником прокурора Херсонської області ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, і зокрема, підпункту «а» пункт 2.9 ПДР, за яким встановлено водієві заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Зазначену обставину суд визнав такою, що обтяжує покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Разом з тим аналіз норми ст. 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталась внаслідок дій ОСОБА_7 який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевищив допустиму швидкість руху, керував технічно несправним транспортним засобом, змінив напрямок руху, в результаті чого допустив занос керованого ним автомобіля з виїздом на узбіччя та контактування автомобіля з деревом, через що пасажирам вказаного автомобіля спричинено тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.
Таким чином, стан алкогольного сп`яніння, у якому ОСОБА_7 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, що сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення підпункту «а »пункту 2.9 ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, воно не перебуває.
Враховуючи викладене, зазначене порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливає на його кваліфікацію, не належить, у зв`язку з чим зазначення у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та визнання цієї обставини такою, що обтяжує покарання, не суперечить положенням ч. 4 ст. 67 КК.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора із доповненнями підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора із доповненнями, внесеними заступником прокурора Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.04.2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2