Номер провадження 11-сс/816/15/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/16591/18 за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки ухвала не містить достатніх мотивів та належного обґрунтування прийнятого рішення, під час розгляду клопотання слідчим не надано жодного доказу того, що вилучені речі мають якесь значення кримінального провадження, жодного ризику знищення майна не встановлено. Крім того, поза увагою слідчого судді залишилося те, що слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту після закінчення передбаченого КПК строку.

07.11.2018 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про накладення арешту, погодженим із прокурором прокуратури Сумської області, звернувся слідчий ГУ ДФС у Сумській області, яке обґрунтував тим, що ФОП ОСОБА_10 здійснює будівництво житлових будинків на території с. Косівщина Сумського району з використанням офіційно не працевлаштованих осіб, заробітна плата яким виплачується готівкою особисто ОСОБА_10 без сплати відповідних платежів до бюджету. При цьому, з метою ухилення від оподаткування та приховування операцій купівлі-продажу будинків, ОСОБА_10 надає власникам будинків земельних ділянок під забудову по договору суперфіцію нібито під самостійне будівництво, хоча фактично організацією будівництва займається безпосередньо він та отримує кошти від громадян за продаж житлових будинків і земельних ділянок. У результаті вказаних дій ОСОБА_10 протягом 2016-2018 років шляхом не включення до складу оподаткованого доходу операцій по продажу об`єктів нерухомості, ухилився від сплати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4 499 191,80 грн., що спричинило фактичне ненадходження до бюджету коштів в особливо великому розмірі.

13.08.2018 до ЄРДР за № 0000075 внесені відомості про злочин, передбачений ч.3 ст.212 КК, а 05.11.2018 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено квитанції, видаткові накладні, договори та інші документи.

Зважаючи на те, що вилучені речі є речовими доказами та можуть бути використані для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, то з метою їх збереження слідчий просив накласти на них арешт.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09.11.2018 накладений арешт на зазначене у клопотанні майно. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що вилучене під час обшуку майно має значення для забезпечення кримінального провадження та може бути використане як доказ.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга власника майна задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до п.п.1-2, 5-6 ч.2 ст.173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст.ст.170-173 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУ ДФС у Сумській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000075 за фактом того, що ФОП ОСОБА_10 здійснює будівництво житлових будинків на території с. Косівщина Сумського району з використанням офіційно не працевлаштованих осіб із виплатою заробітної плати без сплати відповідних платежів до бюджету, а також надає земельні ділянки нібито під самостійне будівництво, хоча фактично організацією будівництва займається безпосередньо та отримує кошти від громадян за продаж житлових будинків і земельних ділянок, в результаті чого протягом 2016-2018 років шляхом не включення до складу оподаткованого доходу операцій по продажу об`єктів нерухомості, ухилився від сплати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4499191,80 грн., що спричинило фактичне ненадходження до бюджету коштів в особливо великому розмірі.

05.11.2018 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено розписку ОСОБА_10 , рішення виконавчого комітету, квитанції, аркуші з чорновими записами, видаткові накладні, фіскальній чеки, договори та інші документи, які постановою слідчого від 05.11.2018 визнані речовими доказами та долучені до кримінального провадження, а тому колегія суддів вважає достатніми наявні підстави для арешту тимчасово вилученого майна з метою збереження цих речових доказів, оскільки зазначене у клопотанні майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Висновок слідчого судді про необхідність арешту майна як речового доказу з метою його збереження є цілком вмотивованим і ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а тому доводи апеляційної скарги власника майна в цій частині є необгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Крім того, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном в даному конкретному випадку є цілком законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Таке втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна подане з порушенням встановленого КПК строку, то вони також є необгрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що майно було тимчасово вилучено під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді 05.11.2018 у період часу з 12 год. 20 хв. до 15. год. 59 хв., а клопотання про його арешт подане протягом 48 годин після вилучення майна 07.11.2018 о 08 год. 21 хв., що узгоджується з вимогами ч.5 ст.171 КПК.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга власника майна без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 09 листопада 2018 року щодо накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4