Дата документу 30.01.2019 Справа № 554/3365/18
Провадження №1-кс/554/1715/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 :

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню за №0000289 від 09.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїва, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, інваліда ІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 року слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням, у якому посилався на те, що 08.05.2018 близько 22 години 45 хвилин ОСОБА_6 , керуючи власним автомобілем «Mazda 626», д.н. НОМЕР_1 , рухався по автошляху Київ-Харків-Довжанський в напрямку до м. Харків та перевозив пасажирів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Проїжджаючи 208 км вказаного автошляху та рухаючись в Лубенському районі Полтавської області ОСОБА_6 , змінивши напрямок руху керованого ним автомобіля виїхав на смугу зустрічного руху, виконуючи особливо небезпечний маневр обгону попутного транспорту, при цьому не переконався в безпеці даного маневру, чим створив небезпеку для руху водію автомобіля «Mercedes-Benz Actros 1841LS», д.н. НОМЕР_2 , із напівпричепом «Turbo`s Hoet 30-PF-38», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , котрий рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі та допустив зіткнення із останнім. В подальшому, після зіткнення автомобіля «Mazda 626» із автомобілем «Mercedes-Benz Actros 1841LS», напівпричепом «Turbo`s Hoet 30-PF-38», автомобіль «Mazda 626» відкинуло на свою смугу для руху, де він зіткнувся із автомобілем «MAN TGX 18.440», д.н. НОМЕР_4 із напівпричепом «Schmitz SCS 24L-1362», д.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_10 , котрий рухався в попутному напрямку по своїй смузі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які, згідно висновку експерта № 119-1 від 11.06.2018 за результатами проведеної судово-медичної експертизи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого. Крім того, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 284 від 29.10.2018 за результатами проведеної судово-медичної експертизи по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя. Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 260 від 03.10.2018 за результатами проведеної судово-медичної експертизи по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

30.01.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 , заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , та спричинили потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження. Тобто, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення слідчий обґрунтовує зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме: протоколом огляду місця дорожньо транспортної події від 08.05.2018 р.; постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів; протоколом допиту підозрюваного та іншими доказами в їх сукупності.

Посилаючись на наявність запобігання ризикам переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення ним кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, слідчий просить обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий і прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили не обирати запобіжного заходу, а в разі, якщо суд прийде до необхідності його застосування обрати більш м`який запобіжний захід. Захисник вказував, що підозрюваний має намір співпрацювати зі слідством, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також має статус інваліда ІІ групи.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Встановлено, що 30.01.2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, підтверджуючі, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо транспортної події від 08.05.2018 р.; постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів; протоколом допиту підозрюваного та іншими доказами в їх сукупності.

Разом з тим, проаналізувавши доводи слідчого та прокурора в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 слідчий суддя вважає, що ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України знайшли своє підтвердження.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02), якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що слідчий у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Тому, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення клопотання.

Беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, його майновий стан, а також повідомлення про підозру, обставини справи, з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними слідчим, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосувати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.03.2019 року, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а не тримання під вартою, на якому наполягають слідчий та прокурор.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132, 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 30.03.2019 року.

Домашній арешт застосувати без використання засобів електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки :

-не залишати місце проживання, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово строком на два місяці;
-прибувати за кожною окремою вимогою суду, слідчого та прокурора;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування зі свідками, для запобіганню спробам незаконно впливати на вказаних осіб.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання ухвали покласти на Зміївський ВП ГУНП в Харківській області, на території обслуговування якого проживає підозрюваний ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням умов домашнього арешту покласти на старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_4 , зобов`язавши його передати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1