ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2120/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/537/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Досвідної станції Носівського району Чернігівської області, громадянина України, який працює підсобним робочим ТОВ «Варіант Агро Строй», неодружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вказаним вироком встановлено, що 15 січня 2018 року біля 07:30 ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , яка прийшла до нього в гості, на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_9 , що склались на протязі тривалого часу, маючи злочинний намір, направлений на умисне вбивство останньої, діючи навмисно, схопив правою рукою кухонний ніж та наніс ОСОБА_9 удар кухонними ножем в ділянку тулубу, спричинивши колото-різане поранення лівої бічної поверхні грудної клітини, яке проникає в черевну порожнину з ушкодженням пристінкової очеревини, брижі тонкого кишечнику, в ліву плевральну порожнину, з наскрізними ушкодженнями діафрагми, серцевої сумки та стінки лівого шлуночка, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 множинні удари в ділянку обличчя та тулубу, спричинивши різані рани в проекції тіла нижньої щелепи справа, на правій бічній поверхні шиї, на спині, в проекції одинадцятого правого ребра по прихребтовій лінії; садна в проекції остистого виростку сього грудного хребця на фоні внутрішнього крововиливу, проекції десятого лівого ребра по лопатковій лінії, синці на передньо-внутрішній поверхні правого стегна, верхній та середній третинах, на передньо-внутрішній поверхні правого стегна, в нижній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині, на внутрішній поверхні лівої гомілки, внутрішній крововилив в проекції лівого надп`ятково-гомілкового суглобу, крововилив в м`які покрови голови тім`яної ділянки, крововилив в лівий скроневий м`яз, які утворились незадовго до настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подали на нього апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року, пом`якшити йому покарання, застосувавши норми ст.ст.69, 69-1, 75, 76 КК України.

В обґрунтування вимог вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі були враховані наявні обставини, що пом`якшують покарання, та дані, що позитивно характеризують особу обвинуваченого а саме: з`явлення із зізнанням, визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; від органів досудового розслідування та суду не переховувався; за місцем мешкання характеризується позитивно, скарг від сусідів не надходило; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Крім того, обвинувачений в своїх апеляційних доводах зазначає, що хоча він повністю визнає себе винуватим у скоєнні злочину , суд надав неправильну оцінку деяким доказам, що є в матеріалах кримінального провадження, а деяким доказам взагалі не надано оцінки. При цьому ні в апеляційній скарзі ні в судовому засіданні обвинувачений не конкретизує з оцінкою яких доказів судом першої інстанції він не згоден.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився під поданої ним апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надавав під час апеляційного розгляду, щодо відсутності у нього умислу на вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_9 та неправильної правової кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого; вивченням письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі: протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних експертиз, протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого, встановив вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В мотивувальній частині вироку, суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 в спричиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити їх вдруге вважає недоцільним (арк.155-158).

Спрямованість умислу ОСОБА_7 на вчинення вбивства потерпілої чітко вбачається з характеру та послідовності його дій, під час яких обвинувачений розумів, що завдає удар ножемв життєво важливий орган (грудну клітину і безпосередньо серце)потерпілої.

При цьому, колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
На думку колегії суддів, зазначені обставини, тобто поведінка обвинуваченого, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, беззаперечно свідчать про безпідставність апеляційних доводів обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 .
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину тадані про особу обвинуваченого, якийпровину визнав в повному обсязі, сам повідомив про вчинення ним злочину, але каяття не висловив, хоча жалкував про вчинене, оскільки не зміг поховати матір, яка померла в період застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проживає за зареєстрованим місцем проживання, де характеризується добре, працює, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, раніше не засуджений.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційні доводи ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання - у виді позбавлення волі строком на 7 років, за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення його більш м`якого покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.Твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкцій ч.1 ст. 115 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання за вчинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді