УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року

м. Київ
справа № 473/1142/17
провадження № 51-645ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в межах кримінального провадження № 0000033 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого у тому АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 , ч. 1 ст. 153, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки, за ч. 3 ст. 187 КК на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 1 ст. 153 КК на строк 3 роки, а також до покарання у виді обмеження волі за ч. 3 ст. 357 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вороком та за попереднім вироком цього ж суду від 11 квітня 2017 року, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 21 листопада 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК, за ч. 1 ст. 153 КК виправдати його, та призначити покарання в межах санкції статей ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 , зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому ОСОБА_5 , порушуючи питання про зміну ухвали апеляційного суду, не зазначив, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін. Зокрема захисник не обґрунтував у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, не вказав як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх (ці порушення) слід відносити до підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412 414, 419 цього Кодексу.
Також, касаційна скарга захисника не містить жодних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені ОСОБА_5 у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
З огляду на викладене, норми кримінального процесуального закону не надають повноваження касаційному суду ухвалювати рішення про виправдання особи, як про це порушує питання захисник.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3