Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/47/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000041 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Благодатне, Арбузинського району, Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, освіта базова загальна середня, неодруженого, утриманців не має, раніше судимого:
- 20.10.2000 Кіровоградським райнним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 81, ч.4 ст. 117, ч.2 ст.118 КК України засуджений до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 19.03.2002 Кіровоградським апеляційним судом за ч.4 ст. 117, ч.2 ст. 118, ч.2 ст. 185, ст. 93 п.п "Ж", "І", ч.3 ст. 42 КК України до 14 років позбавлення волі;
- 17.02.2014 Новоархангельським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі; Апеляційним судом Кіровоградської області переглянуто вирок та визначено міру покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 6 ЗУ "Про амністію" строк був скорочений на 1/2 - 1 рік 1 місяць 29 днів, звільнився умовно - достроково 03.04.2015 за ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда з невідбутим терміном покарання 2 місяці 15 днів,
визнано невинуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю їх вчинення.
Цивільний позов публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди залишений без розгляду.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується за ч.2 ст. 185 КК України, у вчиненні таємних викрадень чужого майна (крадіжок), вчинених повторно, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 25.01.2016 року близько 23 години 00 хвилин, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, перебував у с.Тишківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області по вул.Щорса, де побачивши кабель зв`язку, який перебував на балансі публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кіровоградської філії, та "корзину" на стовпі, яка була низько розміщена над землею і у нього виник умисел на таємне викрадення зазначеного майна щоб в подальшому його продати у вигляді мідного металобрухту.
Діючи повторно, він заліз по стовпу № 214 до "корзини" та за допомогою плоскогубців, які були із собою, пережав та відрізав кабель марки ТПП 50x2x0,5 та кабель марки ТПП 30x2x0,5, на загальну суму 9 387 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 05.02.2016 року близько 23 години 00 хвилин, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, перебував в с. Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області по вул. Набережній, куди прийшов з наміром викрадення кабелю зв`язку та подальшого його продажу у вигляді мідного металобрухту.
Побачивши кабель зв`язку, який перебуває на балансі публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кіровоградської філії, ОСОБА_6 у приблизно в той самий час діючи повторно, заліз до місця кріплень кабелю по стовпу № 364 та за допомогою плоскогубців, які були із собою, пережав та відрізав кабель марки ТПП 50x2x0,5, довжиною 96 метрів, на загальну суму 9 387 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 17.02.2016 року близько 23 години 00 хвилин, перебував в с. Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області по вул.Луговій, куди прийшов з наміром викрадення кабелю зв`язку та подальшого його продажу у вигляді мідного металобрухту.
Побачивши кабель зв`язку, який перебуває на балансі публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кіровоградської філії, ОСОБА_6 приблизно в той самий час, діючи повторно, заліз до місця кріплень кабелю по стовпу № 371 та за допомогою плоскогубців, які були із собою, пережав та відрізав кабель марки ТПП 50x2x0,5, довжиною 50 метрів, на загальну суму 4139,50 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 20.02.2016 близько 23 години 00 хвилин, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, перебував в с.Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області по вул. Луговій, куди прийшов з наміром викрадення кабелю зв`язку та подальшого його продажу у вигляді мідного металобрухту.
Побачивши кабель зв`язку, який перебуває на балансі публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кіровоградської філії, ОСОБА_6 приблизно в той самий час, діючи повторно, заліз до місця кріплень кабелю по стовпу № 371 та за допомогою плоскогубців, які були із собою, пережав та відрізав кабель марки ТПП 50x2x0,5, довжиною 50 метрів, на загальну суму 4139,50 гривень.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що слідчий експеримент від 20.04.2016 року проводився за відсутності захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 , яка була призначена із центру вторинної допомоги 26 березня 2016 року, що підтверджено відповідним дорученням (а.с.16).
Також, відповідно до постанови слідчого про доручення призначити захисника від 26.03.2016, захисник призначений регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Кіровоградській області в обов`язковому порядку у зв`язку із тим, що обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що слідчий експеримент проведено із порушенням вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, оскільки при цьому не забезпечено право ОСОБА_6 на захист.
Водночас, інших доказів, які б беззаперечно доводили винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення суду не надано, а тому суд прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого, у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді чотирьох місяців арешту.
Свої доводи прокурор мотивує тим, що при ухваленні виправдувального вироку районним судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а також за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Вказує і на те, що в порушення вимог ч.4 ст. 370, п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 , у мотивувальній частині вироку не навів жодних мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, якими підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, згідно з положеннями ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, чи недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення або відсутність події кримінального правопорушення чи відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно оскарженого вироку, виправдовуючи ОСОБА_6 у інкримінованих йому злочинах, районний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 не можна вважати законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Так, крім оцінки протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого від 20.04.2016 та визнання його недопустимим доказом без належного мотивування прийнятого рішення, у вироку не наведено конкретних беззаперечних обґрунтувань і мотивів, з яких суд відкинув решту доказів обвинувачення, посилання на які містяться у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, висновки суду щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 зроблено без аналізу сукупності зібраних доказів і ґрунтуються фактично тільки на свідченнях виправданого ОСОБА_6 .

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідження долучених до справи доказів, а саме протоколу слідчого експерименту від 20.04.2016 за участі обвинуваченого, висновку судово-психіатричної експертизи № 79 від 14.02.2017 стосовно ОСОБА_6 та характеризуючих даних на обвинуваченого, заслухавши в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперчив свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказавши що крадіжки майна ПАТ «Укрателеком» він не вчиняв. Обценьки та рукавиці, які видав працівникам поліції, а також дроти, він брав із цукрового заводу в с. Липняжка. Всі слідчі дії, які проводились за його участі, відбувались без захисника, що є порушенням права на захист. Також, зазначив, що матеріали досудового розслідування йому не відкривались та з ними він не ознайомлювався.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження досліджено протокол слідчого експерименту від 20.04.2016 з ілюстрованими фото, згідно якого слідчим проведено відтворення ОСОБА_6 обставин вчинення крадіжок, а саме: 25.01.2016 о 23 годині 00 хвилин обвинувачений перебував в с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області по вул. Щорса, звідки між стовпами № 214, № 215, № 216 за допомогою плоскогубців відрізав та викрав кабель марки ТПП 50x2x0,5 та марки ТПП 30x2x0,5 близько 70 метрів; 05.02.2016 близько 23 години 00 хвилин обвинувачений перебував в с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області по вул. Набережній, звідки між стовпами № 364, № 365, № 366 за допомогою плоскогубців відрізав та викрав кабель марки ТПП 50x2x0,5 близько 96 метрів; 17.02.2016 близько 23 години обвинувачений перебував в с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області по вул. Луговій, звідки між стовпами № 371, № 372 за допомогою плоскогубців відрізав та викрав кабель марки ТПП 50x2x0,5 близько 50 метрів; 20.02.2016 близько 23 години обвинувачений перебував в с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області по вул. Луговій, звідки між стовпами №360, №361 за допомогою плоскогубців відрізав та викрав кабель марки ТПП 50x2x0,5 близько 50 метрів. ОСОБА_6 показав в чагарниках на 4-х метровий відрізок кожури кабелю марки ТПП 30x2x0,5, пояснивши, що це кожура від кабеля, який він викрав у с.Тишківка. Далі ОСОБА_6 на території свого домоволодіння вказав на багаття, де він обпалював кабеля, а також на залишки алюмінієвого дроту, на який кріпився кабель до стального тросу натягнутого між стовпами, та добровільно видав сокиру за допомогою якої обрубав кабель до землі (т. 1 а.с. 145).
Вказаний вище протокол слідчого експерименту судом першої інстанції визнано недопустимим доказом. Із такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами кримінального провадження, постановою слідчого Добровеличкіського ВП ГУНП в Кіровоградсьцій області ОСОБА_9 від 26.03.2016 доручено призначити захисника підозрюваному ОСОБА_6 ( копія постанови т. 2 а.с. 74-75). Зі змісту даної постанови слідує: «під час проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в лікаря нарколога в Добровеличківській ЦРЛ Кіровоградської області та побажав мати захисника, власних коштв для найняття адвоката не має, та бажає щоб йому було призначено безкоштовного захисника, а тому участь захисника у даному провадженні є обов`язковою».
Відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області від 26 березня 2016 року, на підставі вказаної вище постанови слідчого, для захисту інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , призначено адвоката ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 16). Повноваження захисника на участь у даному кримінальному провадженні, окрім вказаного вище доручення, також підтверджуються наданою копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 17).
Із наведеного необхідно зробити висновок, що слідчий визнав обов`язковою участь захисника адвоката в даному кримінальному провадженні.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 20.04.2016, вказана процесуальна дія проведена за відсутності захисника.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що матеріали, які надані в судовому засіданні стороною обвинувачення не містять, як заяви ОСОБА_6 про відмову від захисника, так і його бажання проводити слідчий експеримент за відсутності захисника. Про відсутність згоди на проведення слідчого експерименту без участі захисника обвинувачений заявляв і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Також, необхідно зауважити, що суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії для виклику та допиту в судовому засіданні понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за участі яких відбувався слідчий експеримент, однак вони не з`явились до суду для надання показань та явку зазначених осіб не забезпечила сторона обвинувачення.
Таким чином, оскільки слідчий визнав обов`язкову участь у даному кримінальному провадженні захисника, який був призначений ОСОБА_6 26.03.2016, а слідчий експеримент за участі останнього проведений 20.04.2016 за відсутності захисника та згоди обвинуваченого на проведення такої процесуальної дії без адвоката, необхідно констатувати, що вказаний доказ (протокол про проведення слідчого експерименту), отриманий із грубим порушенням права обвинуваченого на захист, а тому суд першої інстанції, належним чином мотивуваши своє рішення, обґрунтовано визнав недопустим доказом такий протокол.
Також, колегія суддів відзначає, що у своєму рішенні ЄСПЛ у справі «Гелетей проти України» (заява № 23040/07) від 24 квітня 2018 року, Суд дійшов висновку про порушення пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 57 рішення Суд зазначив: «Аналогічно відсутні докази, що відтворення обстановки та обставин події було проведено слідчим без участі захисника за пропозицією заявника або на його вимогу, та що зізнавальні показання заявника, таким чином, були надані з його ініціативи. Отже, Суд не переконаний, що відповідаючи на питання слідчого, заявник свідомо, явно та у недвозначний спосіб відмовився від свого права на отримання правової допомоги (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Піщальніков проти Росії» (Pishchalnikov v. Russia), заява № 7025/04, пункт 79, від 24 вересня 2009 року). Крім того, Суд нагадує, що згідно з національним законодавством надання правової допомоги під час цієї слідчої дії було обов`язковим, а жодна відмова не допускалася».
Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що оскільки чинним КПК України, а саме ст. 52, не визначено обов`язковою участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо особа (підозрюваний, обвинувачений) перебуває на обліку у лікаря-нарколога, а тому в даному випадку відсутні підстави вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом, колегія суддів знаходить безпідставними.
Із дослідженого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 79 від 14.02.2017, вбачається, що ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушень не страждав і в даний час не страждає психічним захворюванням, не знаходиться в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінованих правопорушень ОСОБА_6 необхідно вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. (т. 1 а.с.156-158).
Системний аналіз положень ст. 52 КПК України вказує на те, що у визначених вказаною нормою закону випадках, незалежно від того, чи виявив підозрюваний, обвинувачений бажання мати захисника, участь останнього у кримінальному провадженні є обов`язковою. Водночас, необхідно зауважити, що участь захисника у даному кримінальному провадженні слідчим визнана обов`язковою, з огляду на винесену постанову від 26.03.2016 (про залучення захисника для участі у кримінальному провадженні), так як ОСОБА_6 виявив бажання мати захисника за рахунок держави.
Таким чином, сам по собі висновок судово-психіатричнї експертизи щодо осудності ОСОБА_6 , не може спростовувати наведені вище висновки суду, а саме необхідності участі захисника у проведенні процесуальних дій за участі обвинуваченого.
Також, колегія суддів зазначає, що про необхідність забезпечення права обвинуваченого на захист у кримінальному провадженні та неприпустимість ігнорування такого права особи, звертав увагу у своїх рішеннях ЄСПЛ, аналіз рішень якого надано судом першої інстанції. Вказані висновки суду першої інстанції із посиланням на рішення ЄСПЛ, колегія суддів вважає обґрунтованими та вони не спростовані в апеляційній скарзі прокурора.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо ненадання судом першої інстанції у вироку оцінки іншим доказам, які зібрані у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції вказав які саме докази надані стороною обвинувачення та розкрив їх зміст (інформацію та факти, які зафіксовані у наданих процесуальних документах та показаннях свідків).
Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів, які містяться у вироку, вказує на те, що жоден із представлених суду доказів не містить інформації та фактичних даних, які б доводили поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги, постановивши при цьому виправдувальний вирок.
Водночас, необхідно зазначити, що колегія суддів, за відсутності відповідного клопотання учасника судового провадження, не має права переоцінювати досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції докази (ч. 3 ст. 404 КПК України).
Так, під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, прокурор поставив під сумнів надану судом першої інстанції оцінку показанням обвинуваченого, протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , а також висновку судово-психіатричної експертизи та заявив клопотання про повторне дослідження вказаних доказів. Клопотання про дослідження інших доказів, перед апеляційним судом не ставилось.
Що стосується показань свідка ОСОБА_12 , які на думку апелянта, спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу не визнання своє вини та доводять винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів не вважає їх такими, що підтверджують вину обвинуваченого.
Так, як вже зазначено вище, ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що дійсно обценьки та рукавиці, які видав працівникам поліції, а також дроти, які в подальшому обпалював, він брав із цукрового заводу в с. Липняжка.
З показань свідка ОСОБА_12 , які він надавав суду першої інстанції вбачається, що свідок бачив, як весною 2016 року (дати не пам`ятає), близько 18 години ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання його сестри, позаду хати спалював клубок кабелів, для подальшого здавання їх на металобрухт. Що це були за кабелі, свідок у ОСОБА_6 не запитував.
Наведені вище показання свідка, з урахуванням відсутності інформації про походження кабелів, які обпалював ОСОБА_6 , не спростовують показань обвинуваченого з приводу того, що вказані кабелі він взяв із території цукрового заводу.
Водночас, з урахуванням того, що стороною обвинувачення не надано суду інших доказів, які б доводили причетність ОСОБА_6 до вчинення таємного викрадення майна ПАТ «Укртелеком», одні лише показання вказаного свідка не можуть слугувати підставою про доведеність вини ОСОБА_6 поза розумним сумнівом та засудження його за ч. 2 ст. 185 КК України.
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів уважає правильним висновки суду, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено належними, допустимими та достовірними доказами винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із чим, з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд обґрунтовано постановив виправдувальний вирок через недоведеність того, що саме ОСОБА_6 вчинив поставлене йому у провину стороною обвинувачення кримінальне правопорушення.
Вирок суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, постановлено з додержанням вимог ст. 374 КПК України і таке судове рішення відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, як того вимагають положення ст. 370 КПК України.
На підставі наведеного вище, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а тому вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2018 стосовно ОСОБА_6 залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю їх вчинення залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4