ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1161/19 Справа № 199/812/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002024 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Харків, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень щодо судового розгляду конкретного кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 337 КПК України, та фактично зобов`язав таким рішенням сторону обвинувачення змінити обсяг обвинувачення.
Вважає, що посилання в ухвалі суду на нелогічність опису діянь між собою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та не розкриття кваліфікуючої ознаки проникнення, є не обґрунтованим, оскільки такі обставини розкриваються під час судового розгляду шляхом доказування та пред`явлення доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та ці матеріали відповідно до норм КПК долучаються до обвинувального акту і досліджуються під час судового розгляду, а не підготовчого судового засідання.
Посилається на те, що твердження суду першої інстанції про неконкретність пред`явленого обвинувачення є безпідставними, оскільки суд під час підготовчого судового засідання, у порушення вимог КПК України, а саме положень ст. 314 КПК України, вдався до аналізу повноти викладення обвинувачення, передчасно став аналізувати фактичні обставини, давати оцінку повноти проведення досудового розслідування, вирішувати питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті.
Також вважає необгрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що метою повернення обвинувального акту є забезпечення того, щоб учасникам судового провадження було зрозуміло обвинувачення, а прокурор мав можливість його змінити, оскільки жоден з учасників підготовчого судового засідання, в тому числі обвинувачені, не зазначали про незрозумілість висунутого обвинувачення, а зміна обвинувачення є лише прерогативою прокурора, і в такому випадку суд фактично диктує прокурору необхідність зміни обвинувачення.
Крім того, підготовче судове засідання суд призначив без участі потерпілої та без з`ясування її думки щодо можливості призначення судового розгляду, що є порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України та ч. 2 ст. 314 КПК України.
Більш того, судом проведено підготовче судове засідання за відсутності потерпілої, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відповідно до ст.412 КПК України.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що у обвинувальному акті за ч. 3 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначене формулювання обвинувачення є незрозумілим та не конкретизованим, оскільки не зазначено час вчинення злочину, у зв`язку з чим неможливо зробити висновок, коли саме (дата, час) та як довго обвинувачені перебували в квартирі потерпілої, крім цього, неможливо зробити висновок про те, чи пов`язане таке перебування обвинувачених в квартирі потерпілої з раніше вчиненими ними діяннями, окрім цього, без логічного взаємозв`язку з попереднім викладом діянь обвинувачених зазначена наступна частина обвинувачення, за заявою останні, перебуваючи в квартирі потерпілої, заволоділи її майном. Таким чином, зазначена неконкретність формулювання обвинувачення порушує право обвинувачених знати у вчиненні якого злочину вони обвинувачуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право на захист обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинувачених та захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не дотримані в повному обсязі.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328-кс16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно із положеннями п. а ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002024за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Однак у обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення не розкривають правову кваліфікацію інкримінованого злочину, оскільки не містять викладу обставин проникнення до квартири, а вказують лише про перебування обвинувачених в квартирі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинувачених, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
Не зазначення вказаних обставин позбавляє можливості суд вийти за межі інкримінованого обвинувачення та встановити їх в ході судового розгляду.
Доводи прокурора про проведення підготовчого засідання без участі потерпілої, яка не висловила свою думку щодо повернення обвинувального акту прокурору не є слушною, оскільки в матеріалах кримінального провадження мається заява від потерпілої ОСОБА_10 , яка просила суд проводити підготовче судове засідання без її участі та в цій частині прийняти рішення на розсуд суду (а. к. п. 136), тому не вбачається порушення прав потерпілої.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає необґрунтованими.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та враховуючи, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як презумпція невинуватості та забезпечення права на захист, підстав для зміни чи скасування ухвали суду відповідно до положень ст. 409 КПК України не встановлено, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4