справа № 495/5590/17
номер провадження 1-кп/495/103/2018
УХВАЛА
Іменем України
про продовження строку тримання під вартою

14 грудня 2018 рокум.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001794,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

До суду від прокурора надійшло письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,яке обґрунтоване тим, що в наявний час ризики, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зникли та не перестали існувати, а судове провадженняпо розгляду обвинувального акта не завершено.

Захисник-адвокат, обвинувачений в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, просили змінити запобіжний західу виді тримання під вартою на домашній арешт.
Колегія суддів, розглянувши клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , заслухавши обґрунтування прокурора, заперечення обвинуваченого та його захисника-адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадженняне було завершене до його спливу, вирішення якого відбувається в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Колегією суддів встановлено, що судове провадження по кримінальному провадженню не закінчено, строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2018 року закінчується 15 грудня 2018 року.

Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад три роки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за станом здоров`я може триматися під вартою, не працює, має постійне місце проживання, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, застосований до нього ранішезапобіжний захід у вигляді тримання під вартою не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, а також те, що ОСОБА_7 не оголошені повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, перебуваючи на волі, має реальну можливість переховуватись від суду, може перешкоджати кримінальному провадженню, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час судового розгляду обвинувального акту відносно обвинуваченого є обґрунтованим і підлягає задоволенню та обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити на строк шістдесят діб з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 14 грудня 2018 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали.

Колегія суддів не бере до уваги заперечення захисника-адвоката, обвинуваченого, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно змінити запобіжний західу виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження зазначеного, а також в матеріалах кримінального провадження відсутні докази неможливості тримання під вартою обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, суд прийшов до висновку про необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на шістдесят діб з 14 грудня 2018 року по 11 лютого 2019 року, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підлягає задоволенню.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд доручити відповідальним особам слідчого ізолятора, де він утримується, забезпечити здійснення необхідного йому медичного обстеження та лікування, оскільки його самопочуття погане і йому необхідне обстеження та лікування, а у слідчому ізоляторі йому не забезпечується належна медична допомога.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до статей 3, 49 Конституції України, ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина, її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (рішення від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (рішення від 04.10. 2005 року у справі «Сарбан проти Молдови», від 22.12.2008 року у справі «Алексанян проти Росії», від 27.01.2011 року у справі «Євген Олексеєнко проти Росії»).

Враховуючи зазначене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, з метою забезпечення дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необхідним зобов`язати Державну установу «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та надання йому належної медичної допомоги відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 206, 331, 369-372 КПК України, суд,
ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 -задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на 60 (шістдесят) діб з 14 грудня 2018 року по 11 лютого 2019 року з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 11 лютого 2019 року.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Доручити Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та надання йому належної медичної допомоги.

Доручити Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити надання до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області документів про стан здоров`я ОСОБА_7 .
Копію ухвали після її проголошення негайно вручити обвинуваченому та направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

Судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 .