Провадження № 11-кп/824/1358/2018 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 3 групи, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.05.2001 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 1 рік із сплатою штрафу у сумі 680 грн.; 26.05.2003 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 08.09.2009 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 16.07.2013 по відбуттю строку покарання, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яким призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену судимість, знову вчинив нові корисливі злочини при наступних обставинах. ОСОБА_8 27.08.2018 року приблизно об 11 годині 40 хвилин, знаходячись біля приміщення кухні, яка знаходиться на першому поверсі середньої загальноосвітньої школи № 281, розташованої по бул. Кольцова, 7-б в м. Києві, звернув увагу, що вхід до даного приміщення вільний і вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна. З метою виконання свого злочинного умислу ОСОБА_8 , зайшов до приміщення вказаної кухні, де скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, викрав чуже майно, яке знаходилось на столі у вищевказаному приміщенні, а саме: мобільний телефон марки «Huawei CRO-U00», вартістю 1763 грн., з сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 50 грн. та «Водафон», вартістю 75 грн., який належить ОСОБА_11 ; мобільний телефон марки «Ergo F500», вартістю 1705 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон», вартістю 70 грн. та карткою пам`яті вартістю, 100 грн., який належить ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим чужим майном втік, однак цього ж дня був затриманий працівниками поліції.

Крім цього, ОСОБА_8 07.09.2018 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку № 3 по вул. Тулузи у м. Києві, звернув увагу на незнайомого йому раніше громадянина ОСОБА_13 , який спав та біля якого на асфальтованій ділянці місцевості знаходилися два мобільні телефони марки «Nokia», а з кишені джинсів виглядав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5». В цей час ОСОБА_8 , не маючи постійного джерела прибутку, з метою покращення свого матеріального становища, скориставшись тим, що поруч нікого з перехожих громадян не було, вирішив заволодіти майном громадянина ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 07.09.2018 року приблизно о 21 годині 30 хвилин підійшов до ОСОБА_13 , який спав, та скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 6300», вартістю 337 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 35 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 80 грн., мобільний телефон марки «Nokia С1-01», вартістю 392 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 35 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 80 грн., мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5», вартістю 3774 грн., з сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 50 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 55 грн. та «Водафон», вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 55 грн. Після цього, ОСОБА_8 , з місця вчинення злочину з викраденим чужим майном втік, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4918 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням заступником прокурора м. Києва подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, просить дослідити докази, що характеризують особу обвинуваченого; вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. У решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевий суд дійшов помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши його від призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст.75 КК України. При цьому, районний суд не врахував, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності. Будучи звільнений 16.07.2013 року по відбуттю покарання у виді реального позбавлення волі на строк 4 роки, вчинив новий умисний корисливий злочин. Факт того, що на утриманні у ОСОБА_8 перебуває малолітній син 2007 року народження, жодним чином не вплинув на ведення останнім злочинного способу життя. Оскільки після народження сина ОСОБА_8 вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів. Вказане беззаперечно свідчить про явну зухвалість, невиправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, наполегливе бажання вести саме злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого. Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що ігноруючи правила суспільного співіснування, ОСОБА_8 за наведеними вище епізодами злочинної діяльності здійснював крадіжки неодноразово, що вказує на бажання останнього легким способом збагатитися за рахунок чужого майна.

Також, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували її наявність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, обираючи ОСОБА_8 кримінальне покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має середню освіту, постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого виховує один, оскільки дружина померла, є інвалідом 3 групи, не працевлаштований, раніше судимий, під психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, проходив лікування щодо психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення йому більш суворого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення ОСОБА_8 занадто м`якого покарання з застосуванням положень ст.75 КК України є необґрунтованими та безпідставними.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Головуючий:

Судді: