У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003518 від 08.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2018 року до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області через секретаріат ГУНП в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_1 , про те, що 23.08.2017 ОСОБА_6 , діючи умисно, шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_7 , всупереч волі останньої, уклав договір купівлі-продажу на придбання належної потерпілій житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 , умови якого умисно не виконав, чим незаконно в шахрайський спосіб заволодів квартирою, заподіявши при цьому ОСОБА_7 матеріальні збитки.
Допитана з даного приводу потерпіла ОСОБА_7 вказала, що ОСОБА_6 , з яким вона в той час співмешкала, користуючись її довірою, шляхом обману умовив її переписати на нього її квартиру через оформлення договору купівлі-продажу, оскільки наявні в неї дозвільні документи нібито не відповідають встановленим зразкам, а після вчинення такого правочину негайно оформить квартиру знов на її ім`я. Таким чином, проживаючи спільно з ОСОБА_6 по місцю його проживання в мікрорайоні «Горяни», потерпіла не могла передбачити того, що співмешканець здатний її ошукати та шляхом зловживання довірою умовив останню підписати договір купівлі-продажу, після умови усної домовленості не виконав і відмовився довести усний договір до кінця, який полягав у негайному оформленні відповідних документів про право власності на житлову квартиру ОСОБА_7 .
Слідчий зазначає, що показання ОСОБА_7 у повному обсязі підтвердили допитані у ході досудового розслідування свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Клопотання мотивоване тим, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом злочинно посягання, оскільки право власності протиправно, шляхом обману та зловживання довірою переоформлено останнім без законних на те підстав, може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні та підлягає під критерії, визначені в ст. 98 КПК України, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна набутий кримінальним протиправним шляхом, а тому є підстави у накладенні арешту на майно у формі заборони його розпорядженням, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направлені на його відчуження, приховування або підміну, шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно-правових угод щодо даного майна, що позбавить можливості накладення на них арешту та повернення їх власнику, а також вказане майно має значення для встановлення обставин в кримінальному провадженні.
З огляду на наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження майна зазначеного в клопотанні, розгляд даного клопотання слідчий просить проводити без повідомлення власників майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність розгляду даного клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003518 від 08.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
В ході даного кримінального провадження досліджуються обставини, того що ОСОБА_6 діючи умисно шляхом довіри та введення в оману ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , умови якого останній не виконав, чим незаконно в шахрайський спосіб, заволодів квартирою, спричинивши ОСОБА_7 матеріальні збитки.
Слідчий в клопотанні вказує, на необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направлені на його відчуження, приховування або підміну, шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно-правових угод щодо даного майна, що позбавить можливості накладення на них арешту та повернення їх власнику, а також вказане майно має значення для встановлення обставин в кримінальному провадженні та може бути використано як доказ.
Положеннями ст. 98 КПК України законодавцем визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частинами другою та третьою ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та може накладатись на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України.
Відтак, матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим майна ( в даному випадку квартира) критеріям ст. 98 КПК України, а відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання є обґрунтоване та таке, що підлягає до задоволення, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна був відчужений.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: житлову квартиру за адрес ою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1