Провадження № 11-кп/4820/151/19
Справа № 686/8447/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №004127, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель
АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює,
неодружений, не має судимостей в силу ст.89 КК України,
визнаний винуватим за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік обмеження волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено попередній особисте зобов`язання.
Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування шкоди задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 9 290 грн. матеріальної та 7 000 грн. моральної шкоди.
За вироком суду, ОСОБА_7 о 17 годині 50 хвилин 15 червня 2017 року, перебуваючи поблизу гардеробу в центрі сімейного відпочинку «Дитяче горище» за адресою: Проспект Миру, 99/101 у м. Хмельницькому, розпочав словесну перепалку зі своїм знайомим ОСОБА_11 .
Під час суперечки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 кулаками вісім ударів в область голови та обличчя.
Унаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва, в проекції 4-5 зубів справа та суглобового відростку справа, набряків м`яких тканин в проекції переломів, які за своїм характером відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду змінити та застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, посилаючись на невідповідність висновку суду про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства у виді обмеження волі.
На переконання апелянта, судом в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_7 визнав свою вину, є несудимим в силу ст. 89 КК України, має на утриманні малолітню дитину, а тому призначене йому покарання у виді обмеження волі є занадто суворим.
Також уважав, що судом безпідставно задоволено позов потерпілої ОСОБА_11 , оскільки у зв`язку з тим, що вона постійно проживає в Греції, про травму сина вона дізналась вже після його смерті, моральної шкоди не зазнала, будь-яких витрат матеріального характеру не понесла.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів про зміну вироку суду і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України; думку представника потерпілої ОСОБА_9 та прокурора про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений сукупністю досліджених та детально викладених у вироку доказів та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом безпідставно не визнано як обставину, що пом`якшує покарання, визнання вини, на увагу не заслуговують.
Відповідно до ст.66 КК України такою обставиною є з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.
Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Проте, таких обставин місцевим судом установлено не було.
ОСОБА_7 заподіяну шкоду не відшкодував, за місцем проживання характеризується негативно, за висновком органу пробації має середній ризик вчинення повторних злочинів та середній ризик небезпеки для суспільства.
Свідоцтво про народження ОСОБА_12 та його переклад, завірений нотаріусом, що були надані захистом, з достовірністю не вказують на те, що ОСОБА_7 є батьком цієї малолітньої дитини та не підтверджують факту перебування на його утриманні.
З огляду на викладене, характер діяння, спосіб його вчинення та суспільну небезпечність, думку потерпілої, яка в місцевому суді наполягала на призначенні суворого покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому мінімальне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України без застосування ст.69 та ст.75 КК України.
На переконання колегії суддів, саме таке покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відтак, наведені в апеляційній скарзі захисника обставини, на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 є обґрунтованими.
Із системного аналізу змісту ст.55 КПК України випливає, що потерпілим у кримінальному провадженні є безпосередньо особа, якій злочином завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а у разі смерті такої особи, внаслідок вчинення щодо неї злочину її близькі родичі та члени сім`ї.
Аналогічні положення містить постанова Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 02.07.2004 року.
Проте, смерть потерпілого ОСОБА_11 настала не внаслідок вчиненого щодо нього злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а з інших причин.
З матеріалів провадження вбачається, що витрати на лікування були понесені саме потерпілим ОСОБА_11 , а не його матір`ю ОСОБА_10 , яка постійно проживає за кордоном.
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення цих витрат цивільним позивачем ОСОБА_10 нею та її представником суду не надано, не встановлено таких і апеляційним судом.
Відповідно до ст.1219 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, не входить до складу спадщини, відтак ОСОБА_11 не має права на відшкодування витрат на лікування, понесених її сином внаслідок вчиненого щодо нього злочину.
Крім того, про заподіяння її сину тілесних ушкоджень ОСОБА_11 дізналась вже після його смерті через тривалий проміжок часу, а тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у зв`язку з цим їй також не була заподіяна.
За таких обставин, у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 слід відмовити, а вирок суду в цій частині скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.407, 409, 411, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування 9 290 грн. матеріальної та 7 000 грн. моральної шкоди відмовити.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: