УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2019 року

м. Київ
справа № 752/8439/15-к

провадження № 51-10421ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року засуджено:
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 377 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 27 лютого 2015 року по 22 квітня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі;
ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 347 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. На підставі статей ч. ст. 71, 72 КК вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2014 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та звільнено від його відбування на підставі ст. 75 ККз випробуванням з іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.
Цим же вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано невинуватими у вчиненні злочинів та виправдано за: ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 343 КК у зв`язку з недоведеністю, що в діяннях обвинувачених є склад кримінального правопорушення; ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК у зв`язку із недоведеністю вини у вчинені вказаного злочину.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 змінив. Виключив з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимість доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 лютого 2015 року. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, постановленою щодоОСОБА_5 та ОСОБА_4 , прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Верховний Суд ухвалою від 26 грудня 2018 року касаційну скаргу прокурора залишив без руху та надав йому семиденний строку для усунення недоліків з дня її отримання. Також прокурору було роз`яснено, що в разі не усунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
У межах строку на усунення недоліків прокурор повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, проте недоліків, на які йому наголошував суд касаційної інстанції у своїй ухвалі, він не усунув.
Як уже зазначав касаційний суд, відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак при повторному зверненні до суду касаційної інстанції, прокурор указані в ухвалі цього суду від 26 грудня 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПКзнову не дотримався.
Верховний Суд зауважує, що текст повторно поданої прокурором касаційної скарги є аналогічним за змістом його касаційній скарзі, яку було залишено без руху.
Тобто всупереч положенням процесуального закону прокурор у повторно поданій касаційній скарзі, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, знову обмежився лише загальними фразамипро порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . При цьому прокурор не конкретизував, в чому саме полягали такі порушення, не зазначив як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення і не вказав чому ці порушення, слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Вищенаведене, на думку колегії суддів Верховного Суду, свідчить про формальний підхід прокурора до подання касаційної скарги та його ігнорування вказівки Верховного Суду, зазначеної в ухвалі від 26 грудня 2018 року.
Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор не усунув недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3