Ухвала

05 грудня 2018 р.
м. Київ
Справа № 492/910/14-к
Провадження № 51-3990км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора та касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 000034 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арциз Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Арцизського районного суду Одеської області від 25 липня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 381 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17.10.2011 року, задоволена частково позовна заява ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було зобов`язано повернути шляхом передачі ОСОБА_9 належний їй напівпричіп бортовий, тентований, марки SREM, модель METACO SD334, шасі № НОМЕР_1 , 1995 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 . На вказане рішення суду першої інстанції потерпілою було подано апеляційну скаргу і згідно з рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2012 року апеляційна скарга ОСОБА_9 була задоволена повністю та ОСОБА_6 було зобов`язано повернути потерпілій вказаний напівпричіп в повністю укомплектованому та придатному для експлуатації стані, але ОСОБА_6 умисно, з метою ухилення від виконання вищезазначеного рішення суду, будучи працездатною особою, та працюючи періодично по найму, без оформлення трудових відносин, отримуючи при цьому дохід, будучи зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати рішення апеляційного суду Одеської області від 04.04.2012 року, яке набрало законної сили 04.04.2012 року про передачу вищевказаного причепу, вказане рішення не виконав.
Також, встановлено, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Арицзького районного управління юстиції Одеської області перебувало виконавче провадження № 33842358, заведене на підставі виконавчого листа № 2-652/11, виданого 31.07.2012 року Арцизьким районним судом Одеської області, про зобов`язання ОСОБА_6 повернути шляхом передачі ОСОБА_9 належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого та зареєстрованого Арцизьким МРЕВ Одеської області 27 травня 2006 року зазначений вище напівпричіп в повністю укомплектованому та придатному для експлуатації стані, але ОСОБА_6 не виконав зобов`язання покладенні на нього Апеляційним судом Одеської області. Вказане провадження було закінчене 05.10.2012 року.
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року зазначений вирок місцевого суду скасовано. Ухвалено ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 381 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись при цьому на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційного суду дійшов невірного висновку, що перебіг строків розпочався з моменту закриття виконавчого провадження, вказується, що зазначене кримінальне правопорушення є триваючим і воно не завершене, а тому ОСОБА_6 не може бути звільнений від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК. Також зазначається, що суд апеляційної інстанції звільнив засудженого від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 381 КК, яка ОСОБА_6 не інкримінувалась.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Касаційна скарга мотивована тим, що в ході судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_6 ухилявся від виконання судового рішення і мав прямий умисел на невиконання цього рішення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу і просив вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
З метою підвищення ефективності здійснення кримінального правосуддя та формування якісних правових орієнтирів виникла потреба у залученні наукових знань фахівців у галузі кримінального права для вирішення наступних питань.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК.
За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
Згідно з нормами ч. 1 ст. 382 КК умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Виходячи з наведеного, злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК, є злочином середньої тяжкості і особа може бути звільнена від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК у разі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
Разом із тим, ст. 49 КК чітко не передбачено особливості перебігу строків давності у разі вчинення триваючих злочинів у формі бездіяльності.
Виходячи з фактичних обставин даного кримінального провадження, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 був визнаний судом винуватим, є триваючим і полягає у не вчиненні дій, які він повинен був вчинити згідно із судовим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2012 року, яке набрало законної сили 04.04.2012 року.
За таких обставин, виникає питання, з якого часу в даному кримінальному провадженні починають обчислюватися строки давності, встановлені ст. 49 КК.
За таких обставин, керуючись ст. ст. 376, 436, 441, 442 КПК, та з огляду на положення ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до Науково-консультативної ради при Верховному Суді щодо надання членами ради роз`яснень із зазначених питань.

З цих підставСуд постановив:
Розгляд касаційних скарг прокурора та захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відкласти на 11 год. 30 січня 2019 року для додаткового вивчення.
Звернутися до Науково-консультативної ради при Верховному Суді із запитаннями щодо тлумачення положень ст. 382 КК та ст. 49 КК.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3