ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2019 року
м. Київ
справа № 750/4142/16-к
провадження № 51-3121км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (урежимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня2017 року в кримінальному провадженні № 001094 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Чернігова,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ст. 395 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомДеснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ст. 395 КК і засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ст. 395 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання про цивільні позови, речові докази та процесуальні витрати.
Місцевий суд установив,щопісля відбування покарання за попереднім вироком суду за злочини проти власностіта звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 за ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року було встановлено адміністративний нагляд на строк 2 роки. При цьому останнього булоознайомлено з порядком і умовами відбування адміністративного нагляду, а також із наслідками ухилення від його відбування.
Перебуваючи під адміністративним наглядом, ОСОБА_6 у період з5 січня по 4 березня 2016 року без поважних причин та без повідомлення органу, на який покладено функції здійснювати адміністративний нагляд, самовільно з метою ухилення від адміністративного нагляду змінив місце свого проживання в м. Чернігові, переїхавши з квартири АДРЕСА_1 .
Крім того, в період з 9 лютого по 4 березня 2016 року ОСОБА_6 ум. Чернігові, діючи повторно, вчинив ряд крадіжок чужого майна.
Так, в ніч з 9 на 10 лютого 2016 року ОСОБА_6 , шляхом пошкодження вікна проник у будівлю Чернігівської міської лікарні № 1,а потім,пошкодивши вхідні двері, докаб. № 310, звідки повторно таємно викрав гроші в сумі 3000 грн, ноутбук «Асус» вартістю 5400 грн та телефон «AlcatelOnetouch219C» вартістю559 грн, які належали ОСОБА_7 , після чого, пошкодивши вхідні дверікаб.№ 223, проник усередину та таємно викрав системний блок «Celeronprocessor 2.7 GHz» вартістю 2760 грн, щоналежав лікарні.
В ніч з 10 на 11 лютого 2016 року ОСОБА_6 шляхом пошкодження вікна проник в ательє «Багіра», розташоване в будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав гроші в сумі 600 грн, чорну жіночу дублянку вартістю 6000 грн та інше майно, усього на загальну суму 10805,3 грн, які належали фізичній особі-підприємцюГуденок
ОСОБА_8 ніч з 29 лютого на 1 березня 2016 ОСОБА_9 шляхом підбору ключа проник через вхідні двері до майстерні годинників у будинку АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав гроші в сумі 3800 грн, а також годинники різних марок на загальну суму 7667,4 грн, що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10
4 березня 2016 року в ранковий ОСОБА_11 , пошкодивши замок на вхідних дверях, проник до перукарні «Бантик» розташованоїв будинку АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно викрав гроші в сумі 400 грн, машинку для стрижки волосся «Filips QC 5120» вартістю 160 грн та інше майно, усього на суму 2926,22 грн, що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_12 .
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від30 березня 2017 року залишив цейвирок без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішенняі призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На думку засудженого, висновки місцевого суду про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків та інших доказах,яким, як він вважає, суд надав невірну оцінку, щопризвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікації його дій за ч. 3ст. 185 та ст. 395 КК.
Також звертає увагу, що несвоєчасне залучення слідчим захисника в кримінальному провадженні (негайно під час затримання) призвело до неповноти досудового розслідування та неправильної кваліфікації його дій. Вважає, що залучений за призначенням ОСОБА_13 неналежним чином виконував свої обов`язки щодо захисту його інтересів у кримінальному провадженні.
Стверджує, що при перегляді справи суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув, належної оцінки їм не надав та, без наведення вмотивованих обґрунтувань,залишив вирок місцевого суду без змін, а тому постановлена ним ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Крім того, засуджений просить зобов`язати прокуратуру Чернігівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо протиправної поведінки з боку працівників поліції під час його затримання 4 березня 2016 року разом із дружиною.
Позиція учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні вимоги своєї касаційної скарги повністю підтримав.
Прокурор заперечила щодо задоволення касаційної скарги та просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, суть наведених у ній доводів фактично зводиться до незгоди засудженого з оцінкою доказів,наданою судом першої інстанції, та з встановленими ним фактичними обставинами справи, що в силу ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Свій висновок у вирокупро доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за викладених у ньому обставин суд першої інстанції обґрунтував:поясненнями ОСОБА_14 ; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; листком нічних та контрольних перевірок за місцем проживання ОСОБА_23 ; протоколами огляду місця події (з фотоілюстраціями) від 10 та 11 лютого, а також1 та 4 березня 2016 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 16 березня 2016 року за участі свідка ОСОБА_21 ; протоколом огляду квартири АДРЕСА_5 від 4 березня 2016 року (під час якого було виявлено та вилучено викрадене майно); протоколом про результати спостереження за особою від12 квітня 2016 року;висновками товарознавчих експертиз №1405/1406/16-24 від 23 березня 2016 року, № 128-1321/16-24 від 14 квітня 2016 року, № 682-694/16-24 від 11 березня 2016 року, № 1147-1195/16-24 від 7 квітня 2016 року; висновком дактилоскопічної експертизи № 401 від 12 лютого 2016 року.
Суд першої інстанції ретельно перевірив вказанідокази, детально виклав їх змісту вироку та дав їм відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Ці докази зібрано в передбачений законом спосіб, вони повністю узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому місцевий суд,правильно взявши їх до уваги,вмотивовано обґрунтував свій висновоку вирокупро доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаних злочинів за наведених у ньому обставин та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 та ст. 395 КК.
Доводи засудженого в касаційній скарзі про позбавлення його можливості під час досудового розслідування надати пояснення та негайно після затриманняскористатися послугами захисника не знайшли свого підтвердженняпри перевірці судом касаційної інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК 4 березня 2016 року. Після затримання йому було роз`яснено його право на захист, вручено пам`ятку про права та обов`язки (т. 2,а.с. 186-188, 190-194)іза його клопотанням залучено до участі у кримінальному провадженні захисника ОСОБА_24 , який з урахуванням своїх професійних знань і навичокпід час досудового розслідування, а також під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій надавав ОСОБА_6 необхідну правову допомогу взахисті його прав та інтересів.Саме захисник ОСОБА_24 після постановлення вироку у справі, здійснюючи свій професійний обов`язок та діючи в інтересах засудженого,подав на це рішення апеляційну скаргу.
Постановлення судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень не на користь засудженого саме по собі не може свідчити про порушення його права на захист, або про те, що такий захист у кримінальному провадженні здійснювався неналежно.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників отримує усно, тівідомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при постановленні вироку районний суд взяв до уваги саме ті пояснення ОСОБА_6 , які були безпосередньо надані ним в суді, а під час дослідження доказів у судовому засіданні не обмежував його у праві та можливостях ставити питання свідкам як сторони обвинувачення, так і сторони захисту.
Наведені укасаційній скарзізасудженого доводи є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_24 та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, на які цей суд дав умотивовані відповіді.
Перевіривши вказані доводи та врахувавши установлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження й докази, досліджені місцевим судом під час судового розгляду, яким цей суд надав відповідну оцінку з додержанням вимог ст. 94 КПК, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про їх безпідставність і доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Доводи викладені ОСОБА_6 у касаційній скарзі не ставлять під сумнів правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях і не містять переконливих обґрунтувань, які би давали підстави Верховному Суду безспірно стверджувати, що ці судові рішення постановлено без додержання вимог статей 370, 374, 419 КПК.
Вимоги касаційної скарги засудженого щодо зобов`язання прокуратури Чернігівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про протиправну поведінку працівників поліції під час його затримання 4 березня 2016 року виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначенихст. 436 КПК, та можуть бути реалізовані засудженим самостійно в порядку статей 60, 214 КПК.
Порушеньнорм матеріального або процесуального права, які були би причинами для зміни чи скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441 та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року щодо нього без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3