Ухвала
8 травня 2019 року

м. Київ
справа №201/10870/18

провадження №51- 2198ска 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі:
головуючого Голубицького С. С.,
суддів Бущенка А. П., Шевченко Т. В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року в справі про адміністративні правопорушення,
встановив:
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 задоволено та скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і постановлено нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з судовим рішенням, просить перевірити його законність у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи, а у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ч. ч. 2 і 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, встановлене ст. 294 КУпАП обмеження права особи на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України (п. 8 ч. 1 ст. 129) та є пропорційним і обґрунтованим.
Зважаючи на викладене, постанова Дніпровського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не може бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції.
До того ж, відповідно до закону Касаційний кримінальний суд Верховного Суду не наділений повноваженнями здійснювати перевірку судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 4 квітня 2019 року в справі про адміністративні правопорушення відмовити.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

С.С. Голубицький А. П. Бущенко Т. В. Шевченко