УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2019 року

м. Київ
справа № 661/3707/18
провадження № 51-2355ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в межах кримінального провадження № 0001663 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таврійськ Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 січня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 ).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежився загальними фразами про допущення апеляційним судом таких порушень. При цьому, прокурор не обґрунтував, як допущені, на його думку, порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Також, прокурор не обґрунтував у чому саме полягало неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку, а також враховуючи те, що питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК, було вирішено судом першої інстанції.
Разом з тим, ст. 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Однак прокурор, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного засудженому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок м`якості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3