Справа № 349/1198/15-к
Провадження № 11-кп/4808/8/19
Категорія ст. 187 ч. 3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі :

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представник потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0000190 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_12 на вирок Галицького районного суду від 9 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя

АДРЕСА_1 , неодноразово судимого,

засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України до позбавлення волі на 8 років із конфіскацією всього його майна. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України йому за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Миронівського райсуду Київської області від 15.10.2014 року визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 8 років із конфіскацією всього його майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рокитнянського райсуду Київської області від 5.11.2013 року та призначено йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на 8 років 1 місяць із конфіскацією всього його майна.

У строк покарання йому зараховано строк частково відбутого покарання за попереднім вироком, визначено початок строку основного покарання за цим вироком у виді позбавлення волі з 2.08.2014 року і з врахуванням зарахованого ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.11.2016 року строку попереднього ув`язнення з 2.08.2014 року по 27.01.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності до ст. 72 ч. 5 КК України йому зараховано у покарання строк попереднього ув`язнення з 5.09.2015 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 820 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Злочин вчинено за наступних обставин.

26 червня 2014 року в період з 4 по 6 годину ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, шляхом відчинення кватирки вікна, проник в житловий будинок потерпілої ОСОБА_11 в с. Пуків Рогатинського району. З метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілої вчинив напад, наніс їй удари руками в ділянки голови і тулуба, з вимогами видати йому кошти. При цьому він заподіяв їй середньої тяжкості тілесні ушкодження. В ході нападу, він знайшов під подушкою 800 грн. та гаманець, у якому знаходились 20 грн., якими заволодів.

В апеляційній скарзі з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що постановлений судом вирок є незаконним та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує на те, що в судовому засіданні потерпіла надавала показання, які не узгоджуються з показаннями, які суд зазначив у мотивувальній частині вироку. У вироку суд зазначив показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які суперечать та не відповідають тим показанням, які вони надавали в судовому засіданні. Крім цього, вказує на фальсифікацію відбитку його пальця та основних доказів у справі, а саме висновків експерта про ідентифікацію слідів пальців рук та проведення слідчої дії - впізнання його потерпілою за фотографіями. Судмедекспертиза потерпілої її медичні документи поступили на експертизу незаконно, тому що містили медичну таємницю. У вироку суд не зазначив чому взяв до уваги одні докази, а відкинув інші. Не правильно вирішені його клопотання про визнання недопустимими письмових доказів, а також зазначає, що огляд місця події від 26. 06.2014 року проводився до внесення відомостей до ЄДРДР. Наводить ряд інших доводів про порушення процесуальних норм і фальсифікацію доказів. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_12 зазначає, що вирок суду підлягає зміні в частині цивільного позову. Вказує, що наслідки злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , виявились для ОСОБА_11 травмуючими, що обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфери існування. Просить змінити вирок в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_8 100 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній інстанції:

- потерпіла ОСОБА_11 підтримала апеляційну скаргу свого представника, підтвердила, що впізнала обвинуваченого, просить задовольнити їх апеляційну скаргу, збільшити розмір морального відшкодування, апеляційну скаргу обвинуваченого відхилити;

- представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 підтримав позицію потерпілої;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники підтримали його апеляційну скаргу, вважають, що докази його вини є недопустимими, просять вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- прокурор вважає апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною і направленою на уникнення відповідальності, його вина переконливо доведена належними й допустимими доказами, підтримує апеляційну скаргу представника потерпілої.

З`ясувавши обставини провадження, заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, доводи потерпілої та її представника про підтримання їхньої апеляційної скарги та про відхилення апеляційної скарги обвинуваченого, як безпідставної, доводи прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення і підтримку апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши окремі матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржений вирок цим вимогам кримінального процесуального закону відповідає.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за ст. 187 ч. 3 КК України ґрунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах. Цивільний позов потерпілої вирішений відповідно до чинного законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наведеними у вироку доказами.

З показань самого ОСОБА_8 слідує, що вдосвіта 26 червня 2014 року він був у с. Пуків Рогатинського району.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 підтверджується, що вдосвіта того ранку в червні 2014 року в її будинок проник чоловік. Він вимагав гроші, при цьому наніс їй побої. Знайдені в неї гроші забрав. Той чоловік був молодий, середнього росту, коротко підстрижений. В міліції по фотографії вона впізнала обвинуваченого, що підтверджується протоколом від 1.09.2014 року (т. а.с. ).

За даними протоколу від потерпілої 26 червня 2014 року була прийнята заява про розбійний напад на неї і заволодіння її 820 грн. (том 3 а.с. 149-150).

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 ствердили, що в червні 2014 року розпивали спиртні напої з обвинуваченим ОСОБА_20 , в тому числі на АЗС «Окко» в Рогатині. Зі слів таксиста ОСОБА_21 вони знають, що той його завіз в с. Пуків.

З показань свідка ОСОБА_22 вбачається, що в ніч на 26 червня 2014 року обвинувачений ОСОБА_23 на АЗС «Окко» в Рогатині, де він працює, розпивав спиртні напої в групі з кількома особами.

Свідок ОСОБА_24 підтвердив, що в ту ніч він, як таксист, возив обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 по кафе в Черче, Вербилівці і на АЗС «Окко» в Рогатині. Після цього вдосвіта ОСОБА_25 просив його відвезти в Бережани, але із-за відсутності в нього коштів, він підвіз його лише до с. Пуків.

Показання всіх цих свідків підтверджується даними відеозаписів за той період на АЗС «Окко» в м. Рогатин та протоколами впізнання ними обвинуваченого (том 3 а.с. 151-159).

Перебування обвинуваченого ОСОБА_25 вдосвіта 26 червня 2014 року в с. Пуків підтвердили свідки ОСОБА_26 і ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що зранку в кінці червня 2014 року, до його кафе в с. Лопушне (перед м. Бережани) заходила особа подібна до обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 підтвердили, що зранку 26 червня 2014 року потерпіла ОСОБА_33 повідомила, що її вдосвіта було побито і пограбовано, тому вони викликали поліцію і швидку допомогу.

Ці обставини підтвердили свідки ОСОБА_34 сільський фельдшер і ОСОБА_35 - дільничний інспектор поліції.

З показань працівників поліції свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 слідує, що після їх прибуття на місце події, вони виявили в будинку потерпілої розкидані речі, сліди крові, відбитки пальців.

Вказані потерпілою та названими свідками обставини об`єктивно підтверджуються даними протоколів огляду місця події в будинку потерпілої від 26.06.2014 року (том 3 а.с. 29-46), та в лікарні по місцю її лікування від 30.06.2014 року (том 3 а.с. 49-50), в яких зафіксовано розкидані речі в її будинку, сліди крові. Виявлено відбиток пальця руки 22х20 мм. Вилучено постільну білизну потерпілої, одяг зі слідами крові, змиви її крові з підлоги, що потім підтвердили експертизи (т. 3 а.с. 65-93) і ці речові докази були досліджені в судовому засіданні.

Факт госпіталізації потерпілої 26.06.2014 року зі слідами її побиття підтверджується довідкою Рогатинської ЦРЛ (том 3 а.с. 48) та висновком її судмедекспертизи (том 3 а.с. 131-135), згідно якої в неї було виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Факт її побиття підтверджується також висновком експертизи волосся потерпілої (том 3 а.с. 127-129), яке було вирвано з її голови.

Згідно висновку судово-дактилоскопічної експертизи, який було проведено ще 2.07.2014 року (том 3 а.с. 59-62), виявлений на місці події відпечаток пальця руки 22х20 є придатним для ідентифікації особи і не належить потерпілій.

Разом з тим, за висновком такої ж експертизи, яка була проведена аж 7.07.2015 року (том 3 а.с. 168-173) цей відпечаток пальця належить обвинуваченому ОСОБА_8 . Дані висновки експертиз підтвердив експерт ОСОБА_41 .

Оцінивши вказані докази в їх сукупності, давши належну оцінку показанням і доводам обвинуваченого про його невинуватість, суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 за ст. 187 ч. 3 ККУ, оскільки він вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_11 з проникненням в її житло.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, воно є законним й справедливим. При цьому враховано, що ним вчинено особливо тяжкий злочин, обтяжуючі покарання обставини: рецидив злочинів, стан його сп`яніння та злочин проти особи похилого віку. Пом`якшуючих покарання обставин не встановлено.

Всі апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини та недопустимість доказів є необґрунтованими, спростовуються вказаними у вироку доказами й мотивами, і спрямовані на уникнення ним кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Твердження обвинуваченого, що в судовому засіданні потерпіла надавала показання, які не узгоджуються з показаннями, які суд зазначив у вироку, зокрема щодо кількості грошей, його перебування в рукавицях, спростовані шляхом прослуховування аудіо запису судового засідання, змістом якого підтверджуються її показання викладені у вироку.

Посилання обвинуваченого на те, що у вироку суд зазначив показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які суперечать тим показанням, які вони надавали в судовому засіданні, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянт вказує дрібні деталі, які не мають істотного значення для правильного сприйняття доказової суті показань цих свідків, що зазначені у вироку.

Доводи обвинуваченого про фальсифікацію відбитку його пальця в будинку потерпілої та висновків експерта про його ідентифікацію, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вказаний відбиток пальця руки ОСОБА_8 був виявлений на місці злочину у передбаченому законом порядку, що належно зафіксовано у протоколі огляду місця події від 26.06.2014 року. Чинна ст. 214 ч. 3 КПК України дозволяє проведення огляду місця події до внесення повідомлення про злочин до ЄДРДР.

За матеріалами кримінального провадження огляд місця події в с. Пуків за місцем проживання гр. ОСОБА_11 проведено 26.06.2014 року в період з 9 год.10 хв. по 13 год. 20 хв. на підставі рапорту начальника сектору дільничних інспекторів Рогатинського РВ УМВС ОСОБА_42 (том 3 а.с. 29-34) і того ж таки дня ці відомості були внесені до ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000190 (том 3 а.с. 21).

Експертне дослідження зазначеного відбитка пальця було проведено 2.07.2014 року, яким було підтверджено лише його придатність до ідентифікації й неналежність потерпілій. Лише коли за допомогою слідчо-розшукових заходів була з`ясована можлива причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу, була проведена дактилоскопічна експертиза цього відбитку, яка підтвердила, що він належить саме обвинуваченому. В колегії суддів не виникає сумніву щодо законності й допустимості вказаного відбитка пальця обвинуваченого і його експертної оцінки. Цей висновок експертизи об`єктивно підтверджує винуватість обвинуваченого і знімає будь-які сумніви в недоведеності його вини у вчиненому розбійному нападі.

Посилання апелянта на те, що суд в мотивувальній частині вироку послався на висновок судово-дактилоскопічної експертизи № 85 від 7 липня 2015 року, не взявши до уваги висновок дактилоскопічної експертизи № 78 від 30 вересня 2014 року, яку прокурор не долучив до справи, позбавлено правового змісту, оскільки в судовому засіданні був досліджений і взятий до уваги як доказ саме висновок експерта від 7 липня 2015 року. Інший висновок не досліджувався, тому на нього немає посилання у вироку і, крім того, він не виправдовує обвинуваченого. Висновок експерта від 7 липня 2015 року є належним і допустимим доказом. Як пояснив прокурор в судовому засіданні, повторна експертиза була призначена для усунення будь-яких сумнівів та дотримання вимог ст. 245 КПК України, оскільки попередня експертиза була зроблена на підставі лише даних дактилоскопічної картки обвинуваченого ОСОБА_8 , а не внаслідок отримання зразків відбитків пальців безпосередньо у нього. Крім цього, обидва висновки експертизи не мають істотних розбіжностей.

Твердження обвинуваченого про те, що сліди пальців руки та інші докази здобуті шляхом незаконного проникнення в житло потерпілої, колегія суддів вважає способом захисту. Стаття 233 КПК не вказує, в якій формі має бути викладена добровільна згода особи, яка є власником житла. Про те, що потерпіла ОСОБА_11 по суті надала добровільну згоду на проникнення і огляд її житла свідчить її звернення до сусідів про виклик поліції через розбійний напад на неї, що ними було виконано, а також її особиста заява про вчинений щодо неї злочин і прохання притягнути винну особу до відповідальності. При цьому колегія суддів вважає вирішальним у цьому питанні те, що працівники поліції проводили не просто огляд житла потерпілої, а огляд місця злочину, який було вчинено щодо неї в її будинку. Колегія суддів не вбачає в таких діях працівників поліції істотного порушення процесуальних прав потерпілої чи обвинуваченого.

Посилання апелянта на те, що слідчий проводив огляд місця події без дозволу прокурора чи іншої службової особи та незаконно застосовувалась службова собака колегія судді відхиляє. У ст. ст. 36, 39, 40 КПК України не зазначено, що слідчий повинен здійснювати огляд місця події за дорученням вказаних посадовців. Щодо застосування службової собаки, то чинний КПК України не регулює цього питання і при цьому жодних процесуальних порушень прав обвинуваченого не допущено.

Є необґрунтованими твердження апелянта про недопустимість протоколу його впізнання потерпілою за фотографіями. Це впізнання проведено без істотних процесуальних порушень, які б ставили під сумнів допустимість цього доказу. В апеляційному суді потерпіла підтвердила, що впізнала обвинуваченого по фотографії на досудовому слідстві й ствердила це в апеляційному суді, тому підтримує свої апеляційні вимоги про збільшення морального відшкодування з нього.

Доводи обвинуваченого про те, що висновок судмедекспертизи потерпілої є недопустимим доказом, тому що її медичні документи були направлені на експертизу з порушенням лікарської таємниці, є необґрунтованими. Колегія суддів вважає, що досудовим слідством не допущено істотного процесуального порушення при витребуванні й направленні на експертизу медичних документів потерпілої про нанесені їй обвинуваченим тілесні ушкодження. Порушень вимог ст. 162 КПК України, на яку посилається апелянт, при цьому немає. Вказана норма стосується лише тих документів, які можуть містити лікарську таємницю. У цьому провадженні дані про тілесні ушкодження потерпілої, які їй наніс обвинувачений при розбійному нападі, не можуть бути лікарською таємницею. Сама потерпіла такими їх не вважає, жодних її скарг з цього приводу немає. Тому витребування таких медичних документів слідчим відповідає вимогам ст. 93 КПК України.

Не має підстав визнавати недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 46 від 25.10.2014 р. з тих підстав, що в ході проведення цієї експертизи особу потерпілої ОСОБА_11 засвідчував та згідно мотивувальної частини представив відповідні документи дільничний інспектор Рогатинського РВ УМВС ОСОБА_43 . Згідно супровідних листів на адресу завідувача Калуського бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_44 № 7075 від 24.09.2018 та № 7822 від 24.10.2018 необхідні документи для проведення судово-медичної експертизи скеровано відповідно слідчим СВ Рогатинського РВ УМВС ОСОБА_45 та першим заступником начальника районного відділу - начальником СВ Рогатинського РВ УМВС ОСОБА_46 . Присутність дільничного інспектора ОСОБА_47 при проведення цієї експертизи пов`язана виключно із похилим віком потерпілої та її станом здоров`я.

За таких обставин слідчий не повинен був давати дільничному інспектору доручення, на що вказує апелянт з посиланням на ст. 40 ч. 2 КПК України, оскільки будь-яких слідчих чи негласних слідчих дій у цьому випадку ним не проводилось.

Внесення відомостей про злочин в ЄДРДР, постанова про перекваліфікацію дій обвинуваченого, рапорт оперативного чергового райвідділу поліції, протокол прийняття заяви потерпілої про злочин, на які посилається обвинувачений, не містять істотних суперечностей чи процесуальних порушень, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним розбійного нападу на потерпілу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що всі доводи ОСОБА_8 про фальсифікацію доказів і недоведеність його вини спростовуються доказами, наведеними у вироку та вищезазначеними мотивами апеляційного суду.

Окремі посилання апелянта про відсутність дозволу суду на отримання зразків відбитків пальців, способу проведення дактилоскопічної експертизи, незаконність представництва потерпілої в суді, не ґрунтуються на вимогах КПК України і направлені на уникнення ним відповідальності.

Що стосується апеляційної скарги представника потерпілої про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, то вона не підлягає до задоволення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер, тривалість та істотність моральних страждань потерпілої ОСОБА_11 , тяжкість вчиненного злочину, матеріальний стан обвинуваченого, розумність і справедливість такого відшкодування, тому обгрунтовано задовольнив позов частково.

За таких обставин, доводи потерпілої та її представника про те, що суд безпідставно зменшив їх позовні вимоги, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Тому апеляційні доводи представника потерпілої про збільшення розміру морального відшкодування колегія суддів залишає без задоволення.

Таким чином колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни вироку.

К е р у ю ч и с ь ст. ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, вирок Галицького районного суду від 9 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3