Справа № 367/6051/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/896/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, не одруженого, маючого професійно-технічну освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 04.03.1999 р. Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 101 КК України (1960 р.) до 02 років позбавлення волі, 19.12.2002 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України (2001 р.) до 02 років 06 місяців позбавлення волі, 27.02.2004 р. Богунським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України (2001 р.) до 01 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку на 01 рік, 04.12.2009 р. Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України (2001 р.) до 04 років позбавлення волі, 23.07.2010 р. Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (2001 р.) до 04 років 06 місяців позбавлення волі (звільненого по відбуттю покарання 03.12.2013 р.),-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 10.05.2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_9 час його перебування під вартою в період з 10.05.2016 року по день набрання вироку законної сили включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 10.05.2016 р., приблизно о 02 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала його співмешканка ОСОБА_10 . На подвір?ї цього будинку у них виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 погрожував побити вікна, почав зривати штукатурну сітку із штукатуркою зі стін будинку. У зв?язку із цим приблизно о 02 год 30 хв, на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з ОСОБА_11 виникла сварка, яка пересола в бійку. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_9 з мотивів помсти за словесні образи та нанесені йому удари, стоячи обличчям до потерпілого ОСОБА_7 , лівою рукою, в якій тримав будівельне металеве лезо, умисно наніс йому один удар в область шиї та один удар в обличчя, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани чола та проекції трапецієподібного м`язу праворуч, різано-рваної рани правої щоки з переходом на шию, що спричинило непоправне знівечення обличчя, оскільки наслідки зазначених ушкоджень є невиправними, тобто з плином часу та під дією не хірургічних методів лікування значно не зменшиться вираженість їх морфологічних властивостей.
Своїми діями ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить, змінити вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.
Вважає, що стороною обвинувачення не наведено вину ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а судом у вироку, зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи та було допущено грубе порушення норм кримінального процесуального законодавства України.
За відсутності ознак того, що ОСОБА_9 розраховував або передбачав настання суспільно небезпечного наслідку заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості, дії обвинуваченого слід розглядати як такі, що вчинені з необережності, виходячи з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15.
Вважає, що оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази в суді першої інстанції з точки зору достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення надано не було, а пред`явлене обвинувачення не доведено в судовому засіданні, усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на користь підзахисного.

В своїй апеляційній скарзі з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року в частині призначеного мені покарання та призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги з доповненнями вказує, що остаточне призначення покарання не відповідає тяжкості вчинення злочину особі обвинуваченого, оскільки під час досудового слідства та судового розгляду останній щиро покаявся, визнав вчинений ним злочин, з місця події не зникав та сам добровільно залишився очікувати приїзду поліції.
Зазначає, що судом першої інстанції не були взяті до уваги характеристики з місця роботи та долучені до справи, та те, що ОСОБА_9 працював на будівництві по трудовому договору. Має тяжкі хронічні інфекційні захворювання та потребує постійного нагляду лікарів і досі проходить курс лікування після нанесених потерпілим та свідком йому тілесних ушкоджень.
Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що всі попередні судимості погашені згідно зі ст. 89 КК України та незаконно застосував до обвинуваченого рецидив злочинів за ст. 36 КК України.

Заслухавши суддю доповідача,
захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, також не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,
обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, також не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника;
потерпілого, який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін,
думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг,
перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненому не визнав, що він 10.05.2016 р., близько 02 год 00 хв, прийшов на подвір?я своєї співмешканки ОСОБА_12 , в АДРЕСА_2 . У них виник конфлікт. Після цього з будинку вийшов син ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ?ячеслав і почав його бити. Потім з будинку вийшов ОСОБА_14 і приєднався до ОСОБА_15 ?ячеслава. Він почав тікати, переліз через паркан на частину подвір?я іншого співвласника будинку, але йому на заваді став потерпілий, який почав тримати його за одежу і не відпускав. Він попросив ОСОБА_16 його відпустити і він піде додому, але той відмовив і замахнувся, щоб його вдарити. На це він інстинктивно навідмаш вдарив його в область обличчя лівою рукою, в якій тримав металеве будівельне лезо, яке підібрав на землі для самооборони. Скільки ударів і як він їх наносив не пам?ятає, бо після цього на нього ззаду напав ОСОБА_14 і збив його з ніг. В цей час він лезо залишив на землі, а ОСОБА_13 ?ячеслав побіг додому. Вказував, що він не мав наміру завдавати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, що 10.05.2016 р., близько 02-00 год, на подвір?я їхнього будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов співмешканець його матері ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння, вчинив з матір?ю сварку, почав забирати речі, які йому не належать. Він вийшов на вулицю і запропонував ОСОБА_9 піти, але ОСОБА_9 , вийшовши на вулицю, зайшов на частину земельної ділянки іншого співвласника будинку і почав зривати штукатурку із стін їх будинку матері. Разом з ОСОБА_11 вони пішли туди і намагались заспокоїти ОСОБА_9 , який згодом хотів піти, але він почав перешкоджати йому залишити подвір?я до приїзду поліції. Тримаючи один одного за одежу, вони почали штовхати один одного і ОСОБА_9 якимось предметом в лівій руці задав йому удари по шиї, щоці та лобі.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 09 на 10 травня 2016 року, приблизно о 02-00 год, його розбудила ОСОБА_17 і сказала, що ОСОБА_9 ходить по двору. Він вийшов з будинку і побачив як ОСОБА_9 намагається перелізти із двору через паркан на вулицю. ОСОБА_7 , який був уже там, запропонував йому вийти через хвіртку. ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп?яніння, в нього була нестійка хода, уповільнена мова. Потім він почув як ОСОБА_9 відриває штукатурку від будинку і разом із ОСОБА_7 побігли на сусіднє подвір?я. ОСОБА_7 сказав йому, щоб він не чіпав ОСОБА_9 , який пройшов повз нього в сторону ОСОБА_7 , який сказав, що ніхто нікуди не піде, поки не приїде поліція. На це ОСОБА_9 сказав: «Слава, я нікого не пощажу!». Вони зцепилися між собою. Коли ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_9 , останній вдарив ОСОБА_7 по шиї лівою рукою по дузі з ліва на право. І він побачив, що у ОСОБА_7 розірвана щока і шия;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка є матір?ю потерпілого ОСОБА_7 , і в судовому засіданні повідомила, що ввечері 09.05.2016 р. вона посварилась із своїм співмешканцем ОСОБА_9 , який після цього пішов до себе в гуртожиток. Вночі вона проснулась, бо гавкала собака, вийшла на подвір?я і побачила там ОСОБА_9 , який щось робив у сараї. На її прохання її син, ОСОБА_7 , вивів ОСОБА_9 на вулицю, але він повернувся на подвір?я сусідки і почав зривати штукатурку із стін будинку, кричав, що повибиває вікна. Син з ОСОБА_11 пішли його заспокоїти. Вона бачила, як ОСОБА_9 пішов на сина і замахнувся лівою рукою. Що було далі вона не бачила, бо вони зайшли за кут будинку. Потім син забіг додому у крові, в нього була порізана шия, щока та лоб;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою потерпілого ОСОБА_7 . ОСОБА_9 був співмешканцем її матері ОСОБА_10 09.05.2016 р. вони в черговий раз посварились і ОСОБА_9 пішов. Вночі 10.05.2016 р. вона почула як у дворі гавкає собака, визирнула у вікно і побачила у дворі ОСОБА_9 , тому відразу розбудила маму, брата та свого хлопця ОСОБА_11 . Вони всі вийшли на подвір?я, ОСОБА_9 був збуджений, напідпитку, в нього була нестійка хода, тянуча мова, кричав, що без мигалок не обійдеться. Його попросили вийти з двору, брат його вивів. Після цього ОСОБА_9 пішов на сусіднє подвір?я і почав зривати штукатурну сітку зі стіни їх будинку. Вона почала викликати поліцію і через деякий час додому забіг брат весь у крові;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.05.2016 р. (т. 1 а.с. 99-101) та оптичним диском для лазерних систем зчитування із записом проведення слідчого експерименту (т. 1 а.с. 137), якими підтверджуються показання, надані свідком ОСОБА_11 в судовому засіданні;

- заявою ОСОБА_9 від 13.09.2016 р. (т. 1 а.с. 61), в якій він зазначає, що після погроз з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та нанесення ОСОБА_19 удару йому в обличчя він навідмах, тримаючи в лівій руці обломок від леза, наніс йому удар в обличчя, чим спричинив різано-рвану рану щоки з переходом на шию;

-довідкою травмпункту Ірпінської ЦМЛ від 10.05.2016 № 4368 (т. 1 а.с. 126), згідно якої у ОСОБА_7 на момент звернення виявлено численні, поширені рвано-різані рани чола, обличчя та шиї праворуч;

-висновком експерта від 15.06.16 № 147 (т. 1 а.с. 108), згідно якого у ОСОБА_7 на момент звернення до стаціонару ІЦМЛ 10.05.2016 р. о 04 год 30 хв виявлено тілесні ушкодження: різані рани чола та проекції трапецієподібного м`язу праворуч, різано-рвану рану правої щоки з переходом на шию, які утворилися від дії гострого предмету, можливо будівельного леза в строк 10.05.2016р. за обставин, зазначених у постанові слідчого (т.2 а.с.4);

-висновком експерта від 28.07.16 № 23(о) (т. 1 а.с. 124), згідно якого у ОСОБА_7 рубці від ран, які виявлені 10.05.2016 р. у виді різаних ран чола та проекції трапецієподібного м`язу праворуч, правої щоки з переходом на шию, які утворилися від дії гострого предмету, можливо будівельного леза, являються невиправними, тобто з плином часу та під дією не хірургічних методів лікування значно не зменшиться вираженість їх морфологічних властивостей (розміру, форми). В разі якщо рішенням суду вони будуть визнані такими, що знівечують обличчя, вони будуть віднесені до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

-висновками експерта від 20.07.16 №№ 101, 102 (т. 1 а.с. 110-115), згідно яких на металевих будівельних лезах, вилучених під час огляду місця події 10.05.2016 р. за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено епітеліальні клітини та кров, яка може належати потерпілому ОСОБА_7 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2016 р. (т. 1 а.с. 119-121), згідно якого потерпілий ОСОБА_7 повідомив про події, що відбулись 10.05.2016 р.;

-відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_9 , що знаходиться на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т. 1 а.с. 136), згідно якого ОСОБА_9 повідомив, що вночі 10.05.2016 р. на подвір?ї будинку АДРЕСА_2 , потерпілий разом з Дімою почали його бити кулаками по обличчю. Він почав тікати, а вони наздогнали його з іншої частини будинку, збили з ніг і знову почали бити ногами по тулубу. Він дістав з внутрішньої кишені куртки будівельне малярне лезо і наніс удар з верху в низ спочатку по обличчю потерпілого, а потім ще раз в область шиї. В?ячеслав побіг додому, а ОСОБА_20 ще раз ударив його в сторону спини і пішов за В?ячеславом. Зазначив, що лезо він викинув. Підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп?яніння,

іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими, достатніми, та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу вказаних подій, оскільки його показання спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і висновками судово-медичних експертиз.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 про неповноту та однобічність судового розгляду суперечать матеріалам кримінального провадження, згідно з якими, під час судового розгляду суд дослідив всі докази, які надані сторонами, надав цим доказам належну правову оцінку та свої висновки, викладені у вироку, належним чином вмотивував.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що наявні у справі докази не спростовують доводи обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки допитані у судовому засіданні потерпілий та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_18 вказали на те, що ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому поводився агресивно, та в подальшому вдарив потерпілого.

Доводи захисника, викладені в апеляційних скаргах про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України , на думку колегії, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_9 мав наміру наносити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, оскільки з наданих ОСОБА_9 показань як в суді, під час проведення слідчого експерименту, так і у своїх письмових заявах від 13.09.2016 р. (т. 1 а.с. 61) та від 05.06.2017 р. (т. 1 а.с. 169-171), вбачається, що він умисно взяв лезо в руку і наносив удар в область голови в тому числі обличчя ОСОБА_7 , розуміючи, що в нього в руці знаходиться металеве лезо, яке може завдати непоправимої шкоди, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта від 15.06.16 № 266 (т. 1 а.с. 116-118), згідно якої ОСОБА_9 в період інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки та керувати ними.

Вирішуючи питання про правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів враховує те, що тілесні ушкодження потерпілому наносились предметом, який має травмуючі властивості, а саме ножем. Нанесення ударів ножем у область життєво важливих органів, яким є голова та шия людини, нанесення цих ударів із близькою віддалі та із силою, достатньою для завдання тілесних ушкоджень буде указувати на наявність у обвинуваченого умислу на завдання тілесних ушкоджень навіть за обставин, указаних обвинуваченим, зокрема: темна пора доби, застосування щодо нього сили потерпілим, раптовість та швидкоплинність подій. Обставини, які наведені обвинуваченим у показаннях дають підстави стверджувати те, що він діяв із непрямим і невизначеним умислом, направленим на завдання тілесних ушкоджень, при якому він свідомо допускав завдання потерпілому тілесних ушкоджень. В даному випадку обвинувачений повинен нести відповідальність за наслідками які фактично настали. Колегія суддів вважає, що у ході провадження у цій справі безумовно встановлено те, що потерпілому було завдане тяжке тілесне ушкодження, а саме тілесне ушкодження, яке спричинило непоправне знівечення обличчя. Із урахуванням загальноприйнятих уявлень про обличчя людини, колегія суддів приходить до висновку, що обличчя потерпілого дійсно знівечене внаслідок дій обвинуваченого. Непоправність цього знівечення вбачається із висновку експерта. Наведене указує на правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України.

Покарання обвинуваченому суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України,яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, за місцем виконання ним цивільно-правової угоди характеризується позитивно, раніше неодноразово засуджувався за умисні злочини, в тому числі за завдання тяжких тілесних ушкоджень, і знову вчинив злочин, маючи непогашену судимість.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп?яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч.1 ст.121 КК України,у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покаранням у виді позбавлення волі за своїм розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок помірної суворості, є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну вироку в частині призначеного покарання на більш м`яке.
Інших істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для скасування чи зміни судового вироку, не встановлено.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають до задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4