УХВАЛА
іменем україни

6 травня 2019 року
м. Київ

справа № 310/9108/14-к
провадження № 51-2127ск19

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 1 квітня 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 березня 2019 року було задоволено скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого і зобов`язано слідчого повернути документи особі за належністю.

Ухвалою від 1 квітня 2019 року Запорізький апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказане рішення слідчого судді.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до ст. 24 і ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня, зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності.
Загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК, застосовуються у випадку, якщо положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження. Однак питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані главою 26 цього Кодексу, викладені в ній норми є спеціальними по відношенню до загальних і саме вони підлягають застосуванню при розгляді скарги.
Так, ст. 309 КПК установлено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Рішення слідчого судді, яким задоволено скаргу на бездіяльність слідчого у згаданому переліку відсутнє, а також відсутнє рішення слідчого судді про зобов`язання слідчого повернути документи особі за належністю прийняте в порядку статей 167-169 КПК, тобто їх оскарження в апеляційному порядку під час досудового розслідування кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що оспорюване рішення слідчого судді про зобов`язання слідчого повернути документи не підлягає оскарженню, діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК і правомірно відмовив у відкритті провадження.
У контексті наведеного посилання потерпілого на висновки Верховного Суду України у справі № 5-142кс(15)17, Великої Палати Верховного Суду у справах №13-16сво18, № 13-19кс18 є необґрунтованим, адже їх тлумачення скаржником суперечить точному змісту позиції цих Судів, які у постановах від 12 жовтня 2017 року та від 23 травня 2018 року розглянули питання щодо права на апеляційне оскарження постановлених слідчим суддеюрішень, не передбачених кримінальними процесуальними нормами.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 1 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3