ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 р.
м. Київ

Справа № 760/5000/16-к

Провадження № 51-3988 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та за даним вироком визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у частині призначення покарання, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, змінено.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, призначеного за цим вироком, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано ОСОБА_7 невідбуте покарання за попереднім вироком, шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, та ухвалено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24 грудня 2015 року, знаходячись у магазині «Екомаркет» по вул. Л.Кумача, 7 у м. Києві, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, викрав 74 упаковки жувальних гумок «Орбіт», загальною вартістю 591 грн 26 коп., які помістив під одяг, проте не зміг довести свій злочин до кінця з причини, що не залежала від його волі, оскільки при виході з магазину був затриманий охороною магазину.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій положень ч. 4 ст. 70 та ст. 75 КК України, що призвело до призначення ОСОБА_7 явно несправедливого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та його особі через м`якість, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема, у касаційній скарзі йдеться про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 діяння, його характер, спосіб та наслідки, залишено поза увагою його попередню судимість та його схильність до вчинення злочинів проти власності. Крім того, прокурор указує на неправильне застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України судом апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник заперечував проти касаційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого, дані про його особу, зокрема, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується позитивно, має на вихованні малолітню дитину.
Також суд розцінив ці обставини як такі, що дають підстави для відбування ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор оскаржив вирок до суду апеляційної інстанції та просив його скасувати й ухвалити новий вирок через неправильне застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції спростував наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та залишив її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Проте колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд при перевірці тверджень апеляційної скарги прокурора з достатньою повнотою не виконав вищевказаних вимог закону та не врахував того, що ОСОБА_7 попередньо притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин проти власності, відбував призначене покарання у відповідній пенітенціарній установі, звідки був звільнений на підставі Закону України «Про амністію», однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та критичного ставлення до своїх діянь, оскільки він протягом нетривалого періоду часу знову вчинив п`ять крадіжок чужого майна, щодо однієї з яких розглядається дане провадження.
Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Попри це суд апеляційної інстанції безпідставно погодився із рішенням суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, а тому необґрунтовано залишив його без зміни, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора з цього приводу.
З огляду на це та з урахуванням того, що аналогічні в касаційній скарзі твердження щодо безпідставного застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України висловлювались прокурором в апеляційній скарзі, в якій йшлося про ухвалення нового вироку, колегія суддів касаційного суду уважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу прокурора та скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого слід звернути увагу на викладене та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Якщо за наслідками нового апеляційного розгляду провадження суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, то застосування інституту звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 75 КК України, слід уважати необґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3