ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/2840/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/818/809/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харковавід 20.08.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженої ОСОБА_7 про її умовнодострокове звільнення.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції вказав, що дослідивши особову справу встановив, що засуджена ОСОБА_7 змінила свою поведінку на кращу у період, який безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, відтак суд вважає, що засуджена не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для її умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено її виправлення на даний час.

Засуджена у поданій апеляційній скарзі, не погоджується з висновком суду, а тому просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію прокурора, який підтримав рішення районного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 , відбуває покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 24.01.2013р.,за вчинення, в період іспитового строку, злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України яким їй призначено 6 років 1 місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 13.02.2013р., а закінчення 11.03.2019р.

Під час відбування покарання засуджена ОСОБА_7 характеризується наступним чином. Так, в установі виконання покарань (№31) м. Новгород-Сіверський посередньо, заохочень не мала, до праці не залучалася. В Червонопартизанській виправній колонії (№68) посередньо, мала сім стягнень. В Луганському слідчому ізоляторі посередньо.
В державній установі «Качанівська виправна колонія (№54) доборе, мала три стягнення, які погашені встановленому режиму порядку. В установі працевлаштована швачкою. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічлива, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. На заходи виховного характеру та дисциплінарного впливу реагує правильно.
Згідно характеристики (т.1 а.с.5) наданої 25.05.2018р. рішенням комісії ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як особі яка не довела свого виправлення.
Довідка з особової справи (т.1 а.с.6) підтверджує, що до ОСОБА_7 не застосовані положення ст.ст.81, 82 КК України оскільки вона не стала на шлях виправлення і не довела свого виправлення.
З огляду на вище приведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження оскільки висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Звідси, оскільки судом при постановленні ухвали не допущене порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства то апеляція засудженої не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харковавід 20.08.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді