Справа № 204/4728/15-к
Провадження № 1-кп/204/16/18
У Х В А Л А

13 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0003633 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.162, ч. 2 ст. 296 КК України,
за участю прокурора: ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника: ОСОБА_9 , обвинуваченого: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні потерпілим-цивільним позивачем ОСОБА_7 заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті обвинуваченими і знаходяться у них або інших осіб. В обґрунтування клопотання вказав, що 09.08.2013 року йому були нанесені матеріальні збитки ОСОБА_4 в розмірі 23618 грн. 28 коп. та моральна шкода в розмірі 148142 грн. в результаті нанесення тілесних ушкоджень при вчиненні хуліганських дій з боку ОСОБА_4 , а також завданих моральних страждань у зв`язку з приниженням його честі та гідності. З цих самих підстав діями ОСОБА_3 йому були нанесені матеріальні збитки у розмірі 16015,96 грн. та моральна шкода у розмірі 348142 грн. обвинувачені неодноразово вчиняли шахрайські дії та інші злочини, про що було відкрито ряд кримінальних проваджень. Також це свідчить про те, що обвинувачені свідомо переховувалися від слідства та були оголошені у державний розшук та примусово доставлені до слідчих органів. Йому відомо, що в кримінальних справах, відкритих відносно обвинувачених в Чечелівському ВП, обвинувачені відмовляються співпрацювати зі слідством, намагаючись уникнути відповідальності за шахрайські дії та підробку документів. Позовні вимоги до ОСОБА_4 і розмірі 171760 грн.28 коп. та ОСОБА_3 в розмірі 364157 грн. 96 коп.
Прокурор не заперечує проти задоволення заяви.
Потерпілі підтримали заявлене клопотання.
Обвинувачені та їх захисник заперечували проти даної заяви та просили у задоволенні її відмовити.
Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У наданій до суду заяві не зазначено, на яке саме майно необхідно накласти арешт, місце його знаходження, його вартість та за якими ознаками його ідентифікувати, як і не додано документів, які підтверджують право власності підозрюваного на майно, що підлягає арешту, у зв`язку з чим у разі задоволення клопотання суд був би позбавлений можливості зазначити в ухвалі перелік майна, на яке накладається арешт, відповідно до вимог ч. 5 ст. 173 КПК України.
Цивільним позивачем не додано достатніх і обґрунтованих доказів на підтвердження того, що у діях обвинувачених є ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, яке їм належить.
Необхідність же накладання арешту на майно та грошові кошти обвинувачених, цивільним позивачем обґрунтовано лише наявністю, на його думку, обґрунтованої підозри про неодноразове вчинення шахрайських дій та інших злочинів, що підтверджується наявністю інших кримінальних проваджень, свідомим переховуванням від слідства та відмовою від співпрацювання зі слідством, що, по суті, є його оціночним суб`єктивним судженням, оскільки не доведено в спосіб, передбачений законом.
Крім цього, обставини завдання цивільному позивачеві моральної шкоди, а також заявлений цивільним позивачем розмір грошового відшкодування моральної шкоди підлягає доведенню у судовому засіданні, а тому на даному етапі зазначені цивільним позивачем межі накладення арешту на майно обвинувачених судом не можуть бути належним чином оцінені.
З врахуванням того, що потерпілим-цивільним позивачем не надано достатніх і обґрунтованих доказів на підтвердження того, що застосування саме такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт всього майна та грошових коштів обвинувачених, тобто, обмеження їх права власності, є співрозмірним із ціною заявленого позову, як того вимагають норми ст. ст. 170, 173 КПК України, то суд вважає, що в задоволенні даної заяви слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви потерпілого-цивільного позивачева ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та грошові кошти обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1