УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, № 0005033, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 серпня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Челябинської області, м. Верхньоуральська, громадянина Російської Федерації, росіянина, не працюючого, раніше не судимого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження №0005033 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявивла клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Обґрунтовуючи дане клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначених під час обрання запобіжного заходу, з метою їх запобігання, а саме: на те що обвинувачений є громадянином Російської Федерації, непрацюючий; можливість впливати на свідків, потерпілих; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання останнього винуватим у скоєнні злочину та можливість переховуватись від суду.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою заперечували. Посилались на те, що обвинувачений має дітей, має постійне місце реєстрації. З урахуванням викладеного просили замінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Потерпіла при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, не заперечувала проти заміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає задоволенню. Заявлене обвинуваченим та його захисником клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Обставини на які посилається обвинувачений та його захисник в обґрунтування підстав заміни запобіжного заходу не спростовують наявність ризиків передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, та не спростовують доводи прокурора про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 , суд враховує наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватими у скоєні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливе, а тому, суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 13.06.2019 року.
Враховуючи наявність вище перелічених ризиків, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки даний злочин вчинений із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.
За таких обставин, суд задовольняє клопотання прокурора та залишає обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.06.2019 року. В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу відмовити.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», та продовжити строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 13.06.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1