У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року про задоволення клопотання заступника начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_7 щодо скасування іспитового строку ОСОБА_5 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,
засуджений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року клопотання заступника начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_7 щодо скасування іспитового строку ОСОБА_5 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання відповідно до вироку Козівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2014 року задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання відмовити.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції порушив право на захист засудженого ОСОБА_5 , оскільки розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення останнього.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 у 2014 році прибув за місцем свого постійного мешкання, після чого, звернувся до кримінально-виконавчої інспекції Ленінського району м. Миколаєва, для постановки на облік, як зазначено у судовому рішенні. Однак, йому повідомили, що вирок який підлягає виконанню, ще не надійшов до кримінально-виконавчої інспекції, у зв`язку із чим, його письмово повідомлять про необхідність явки, проте, жодних листів від кримінально-виконавчої інспекції він не отримував.
Вказує, що ОСОБА_5 , з 2014 по 2016 роки, приймав активну участь у бойових діях на сході України, у зв`язку із чим, був відсутній за місцем свого постійного мешкання, проте регулярно приїздив, з періодичністю 2-3 тижні.
Зазначає, що під час прийняття рішення, суд першої інстанції не врахував вимог ст. 166 КВК України, оскільки не з`ясував обставин, визначені вказаною статтею.
Звертає увагу на те, що із засудженим ніхто не намагався провести бесіди і роз`яснити порядок та умови відбування випробувального терміну, від засудженого не відібрано підписку про ознайомлення з обов`язками, не винесено и про встановлення днів явки на реєстрацію, а також не сформовано листок реєстрації, із якими останній був особисто ознайомлений. Крім того, вказує, що ОСОБА_5 не попереджався письмово про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Зазначає, що впродовж іспитового строку засуджений ОСОБА_5 не вчинив нового злочину та до кримінальної відповідальності не притягався.
Враховуючи наведене, вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення подання начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання є помилковими.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 засуджений вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 12.06.2014 р. за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Начальник Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_7 звернувся до суду з поданням про направлення ОСОБА_5 для відбування покарання призначеного вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 12.06.2014 р., мотивуючи тим, що останній ухиляється від покладених на нього судом обов`язків.
31.07.2014 р. засуджений ОСОБА_5 не з`явився за викликом для постановки на облік в інспекцію. Із листа Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 29.08.2014 р. стало відомо, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого були проведені першочергові розшукові заходи, які не дали жодного результату.
Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за поданням інспекції засудженого ОСОБА_5 було оголошено в державний розшук.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.12.2014 р. за № 4352, ОСОБА_5 на військову службу по мобілізації не призивався.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 потрібних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та підлягає направленню для відбуття призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 78 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом вимог ст. ст. 163, 164 КВК України (в редакції, від 26.10.2014 р., яка діяла на момент постановлення Ленінським районним судом м. Миколаєва рішення), контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією, яка веде персональний облік засуджених протягом іспитового строку, спільно з органами внутрішніх справ та відповідними громадськими формуваннями проводить індивідуально-профілактичну роботу із засудженими та контролює додержання ними громадського порядку і виконання обов`язків, покладених на них судом; вносить подання органу внутрішніх справ щодо здійснення приводу засуджених, які не з`явилися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції; організовує початковий розшук засуджених, місцезнаходження яких невідоме, та надсилає матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених.
Статтею 166 КВК України (в редакції, від 26.10.2014 р.) передбачено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Суд першої інстанції не врахував наведених вимог закону, і допустив неповноту судового розгляду подання заступника начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області, оскільки не перевірив поважність причин неявки засудженого.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 12.06.2014 р. за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_5 судом були покладені наступні обов`язки:
не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
23.07.2014 р. кримінально-виконавчою інспекцією отримано копію вироку та в цей же день, за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , направлено виклик до кримінально-виконавчої інспекції на 31.07.2014 р., у зв`язку з вироком суду. При цьому даних на підтвердження отримання вказаного виклику ОСОБА_5 матеріали провадження не містять.
У зв`язку з неявкою 31.07.2014 р. ОСОБА_5 до кримінально-виконавчої інспекції, інспектором цього ж дня винесено подання по привід ОСОБА_5 , оскільки останній не з`являється для постановки на облік.
29.09.2014 р. до Ленінського районного суду м. Миколаєва, інспектором КВІ направлено клопотання (подання) про вирішення питання про відміну іспитового строку і направлення ОСОБА_5 в місця позбавлення волі за вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 12.06.2014 р.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 р. у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, через не з`ясування Інспектором кримінально-виконавчої інспекції інформації про можливе перебування ОСОБА_5 в зоні проведення антитерористичної операції, оскільки в матеріалах справи був наявний конверт з причиною неотримання його ОСОБА_5 перебування в зоні антитерористичної операції.
За даними листа ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на військову службу по мобілізації не призивався, при цьому останній виключений з військового обліку як прийнятий на військову службу за контрактом в в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 08.09.2008 р. на підставі алфавітної книги 1990 року.
24.12.2017 р. до Ленінського районного суду м. Миколаєва, інспектором кримінально-виконавчої інспекції направлено клопотання (подання) про вирішення питання про відміну іспитового строку і направлення ОСОБА_5 в місця позбавлення волі.
12.01.2015 р. ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва клопотання заступника начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області про скасування іспитового строку ОСОБА_5 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання задоволено.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 пояснив, що він після проголошення 12.06.2014 р. відносно нього вироку, з`явився до кримінально-виконавчої інспекції з метою стати на облік, проте працівник кримінально-виконавчої інспекції йому повідомив, що копію вироку інспекція не отримувала, а тому вирок на той час не може бути виконаний. Зазначив, що за адресою вказаною у вироку мешкають його батьки та бабуся. З липня 2014 року він перебував у зоні проведення антитерористичної операції.

До апеляційної скарги, а також під час апеляційного розгляду додано копію характеристики громадської організації «Всеукраїнське Товариство ветеранів Антитерористичної Операції» відповідно якої ОСОБА_5 з травня по жовтень 2014 року приймав участь в антитерористичній операції в Луганській області в складі 24 батальйону територіальної оборони, згодом НОМЕР_2 окремий штурмовий батальйон Збройних Сил України «Айдар», як доброволець На підтвердження зазначених обставин, окрім цього надані заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 знаходячись в зоні проведення антитерористичної операції не одержував виклику до кримінально-виконавчої інспекції, був позбавлений можливості прибути до кримінально-виконавчої інспекції. В подальшому знаходячись з 29.09.2014 р. у розшуку будь-яких повідомлень та письмових попереджень про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, і, направлення для відбування призначеного покарання від кримінально-виконавчої інспекції не отримував.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції є передчасною, а апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532, КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника Центрального МВ КВІ Ленінського районного підрозділу м. Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_7 щодо скасування іспитового строку ОСОБА_5 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання.
ОСОБА_5 звільнити з під варти негайно в залі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3