Справа № 461/754/19
Провадження № 1-кс/461/1048/19
УХВАЛА

07.02.2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід,

встановив:

у провадження слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру в межах кримінального провадження №0003710 від 17.08.2018 року.

Суддя ОСОБА_3 подала заяву про самовідвід, зважаючи на те, що приймала участь як слідчий суддя при здійсненні досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені у відповідності до положень ч. 1 ст. 135 КПК України. Відповідно до положень глави 3 параграф 6 КПК України, неявка в судове засідання учасників процесу не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень ч.5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, заява про відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.

Вищевказані положення чинного законодавства забезпечують учасниками справи безсторонність суду у кримінальному провадженні при розгляді його по суті та здійсненні судового контролю за дотриманням прав та свобод учасників кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_3 , приймала участь як слідчий суддя у кримінальному провадженні №0003710 від 17.08.2018 року розглядала клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Відповідно до положень КПК України, скарга на повідомлення слідчого про підозру подається на стадії досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Отже, посилання в заяві на положення ст.76 КПК України суперечать вищенаведеним обставинам та не відповідають вимогам Закону.

Таким чином, факт розгляду клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003710 від 17.08.2018 року не може вважатись тією обставиною, яка виключає участь слідчого судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, при цьому навпаки свідчить про можливість забезпечення всебічного, повного та об`єктивного розгляду нею вказаної справи, оскількисудді, відомі обставини даного провадження і остання здійснює контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таке правило також співвідноситься з п.21 п.п.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, згідно якого передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо клопотань (подань), які надійшли у межах одного кримінального провадження (за номером ЄДРДР).
Щодо посилання судді на рішення ЄСПЛ у справі "Газета "Україна-центр" проти України" (Заява N 16695/04) від 15 липня 2010 року, слід відзначити, що п.28 цього рішення зазначено наступне: «Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38)».

Разом з цим, у пунктах 29, 30 даного рішення вказано:

«29. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

30. Суд не переконаний, що у цій справі є достатньо ознак, щоб встановити, що судді судів першої та апеляційної інстанцій, які розглядали справу підприємства-заявника, проявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку Суд не вважає за необхідне розглядати це питання, оскільки з причин, викладених нижче, він дійшов висновку, що у цій справі мала місце відсутність об`єктивної безсторонності суду.

31. У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

32. 3 огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, "правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

33.Уряд зазначає, що сторони надали низку зауважень щодо загального стану інституційної та фінансової незалежності судової влади в Україні. Суд вважає ці загальні коментарі такими, що не стосуються справи, оскільки принциповим у ній є не питання незалежності суддів від інших гілок влади чи третіх сторін, а питання незалежності суддів всередині самої судової системи та ризик того, що судді можуть перебувати під впливом своїх колег.

34. Суд зазначає, що позивач у цій справі обіймав посаду голови обласної ради суддів. Незважаючи на твердження Уряду про те, що рада суддів є колегіальним органом, вбачається, що національне законодавство надає голові такої ради право на порушення дисциплінарного провадження щодо інших суддів. Підприємство-заявник надало матеріали щодо моніторингу незалежності суддів, які свідчать про можливий ризик того, що на суддів може чинитися вплив шляхом погроз порушити дисциплінарне провадження та винести інші пов`язані з кар`єрою рішення, що належить до компетенції голови ради суддів. Таким чином, підприємство-заявник могло підставно передбачати можливий конфлікт інтересів у зазначеному судовому розгляді. Крім того, заступник Голови Верховного Суду України частково задовольнив клопотання відповідачів і хоча не передав справу до суду м. Києва, як вони того вимагали, проте передав її до суду першої інстанції в іншій області України. Хоча це рішення заступника Голови Верховного Суду України не містило чітких підстав для передачі справи, з нього вбачалось, що побоювання підприємства-заявника щодо ризику упередженості судів Кіровоградської області були небезпідставними. Таким чином, на думку Суду, побоювання підприємства-заявника щодо небезсторонності суддів судів першої та апеляційної інстанцій можуть вважатися об`єктивно виправданими. Крім того, при розгляді скарг підприємства-заявника суди вищих інстанцій не брали до уваги його аргументи з цього питання».

Тобто в даній справі ЄСПЛ дослідив питання безсторонності суду у контексті об`єктивного критерію. Зокрема перевірено, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності судді. Той факт, що позивач по справі був наділений правом порушення дисциплінарного провадження щодо інших суддів, згідно наведеного рішення, доводив обґрунтовані побоювання щодо безсторонності суду.

Слід також відзначити, що ця справа стосувалася поширення недостовірної інформації на телеканалі СТБ у програмі «Вікна-Новини» і розглядалась в порядку позовного провадження за нормами цивільного процесуального законодавства, при цьому справа, у якій подана заява про самовідвід розглядається в порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таким чином, посилання в заяві на практику ЄСПЛ не доводить обґрунтованості поданої заяви, а наведений аналіз рішення ЄСПЛ свідчить про те, що вона не може бути застосована в даній справі.

Водночас, з тексту заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 не вбачається, що вона має сумніви щодо своєї безсторонності. У заяві не наведені мотиви, які б свідчили про неможливість розгляду суддею ОСОБА_3 скарги в межах даного кримінального провадження, не наведено достовірних фактів, які могли б свідчити про неможливість всебічного, повного та об`єктивного розгляду нею вказаної справи або про наявність сумнівів в об`єктивності, незалежності та неупередженості судді, а також не вказано положень процесуального закону, які виключають участь слідчого судді у розгляді скарги.
Приймаючи до уваги вищенаведене, приходжу до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 8, 75, 76, 81 КПК України, ст.6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», -

постановив:

У задоволенні слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1