ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
22 листопада 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Першотравенськ, Баранівського району Житомирської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 06 березня 2008 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 2) 10 березня 2009 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3-х років 1 місяця позбавлення волі; 3) 05 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 286 КК України до 2-х років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки; 4) 02 грудня 2014 року Деснянським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4-х років 1 -го місяця позбавлення волі, 04.11.2016р. звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 4 дні;
засуджений за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, та ч.2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строками на: за ст. 185, ч.2, КК України два роки;за ст. 15 ч.2 та ст. 185, ч.2, КК України один рік шість місяців.На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 частково приєднано не відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців.
Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справа № 11-кп/796/1299/2018 Апеляційне провадження № 11-кп/824/383/2018 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_8 Доповідач ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали кримінального провадження, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 засуджено за повторне таємне викрадення чужого майна, та за закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна, яке він вчинив за наступних обставин.

14 березня 2017 року, приблизно о 1740 годині, ОСОБА_9 , знаходячись на четвертому поверсі першого під`їзду будинку №69 по проспекту Маяковського у місті Києві, скористався тимчасовою відсутністю уваги з боку ОСОБА_10 , у якого під час штовханини з рук випав на підлогу мобільний телефон марки «Nokіа 220 DS» чорного кольору, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон марки «Nokіа 220 DS» вартістю 466, 67 грн., з сім-картою мобільного оператора «Vodafone-Україна», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Крім того, 26 травня 2017 року, в період часу з 1830 до 1850 години, ОСОБА_11 знаходячись в приміщенні магазину ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» по вул. Сабурова, 2-А в місті Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», а саме: чотири палки сирокопченої ковбаси марки «Ятрань Брауншвейгська» вагою 380 г кожна вартістю 95,75 грн. кожна, а всього майно загальною вартістю 383 грн., які взяв з полиць магазину, поклав за пояс своїх штанів, проніс повз розрахункових кас, не оплативши його вартості, виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення повторного таємного викрадення чужого майна до кінця, однак злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки за межами каси був затриманий працівниками охорони магазину.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас, повідомляє, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого бо є надто суворим.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при винесенні вироку судом першої інстанції не визнано як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому а також те, що протягом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 активно сприяв у розкритті злочину. Крім того, за місцем проживання характеризується позитивно, працює та має стійкі соціальні зв`язки.

На цих підставах апелянт поросить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання, призначивши йому покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч.2, ст. 15 ч.2 та ст. 185, ч.2, КК України, у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційних вимог, з уточненням, про можливість застосування до ОСОБА_6 в порядку ст. 71 КК України принципу часткового складання призначених покарань, з урахуванням положень ст. 72 КК України, прокурора, який заперечив можливість задоволення апеляційних вимог, провівши удові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185; ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України та правильність юридичної кваліфікації скоєного ним саме за вказаними правовими нормами ґрунтується не лише на повному визнанні своєї провини самим обвинуваченим, але й на сукупності досліджених судом доказів, які повно та правильно описані у вироку та отримали відповідну оцінку в плані їх належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження, а саме: показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, речовим доказом ксерокопією упаковки від мобільного телефону, довідкою ПТ «Ломбард 24», висновком експерта товарознавця, показаннями представника ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» ОСОБА_16 , відомостями з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, та протоколу огляду місця події, речовими доказами, довідкою вибіркової інвентаризації, відомостями, отриманими в результаті перегляду в суді першої інстанції відео запису з камер відеоспостереження, ніким ці висновки не оскаржені, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів їх не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.

Що ж стосується виду та розміру покарання, визначеного судом як за кожен зі злочинів, так і за їх сукупністю та за сукупністю вироків, справедливість яких оскаржено апелянтом, то при вирішенні цих питань, всупереч міркуванням ОСОБА_6 , суд прямо вказав на наявність обставини, що пом`якшує його покарання -, а саме щире каяття, та визнав, що обставини, які покарання обтяжують, не встановлені. Врахував суд також ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 , кількість епізодів злочинної діяльності, особу винуватця, який раніше був неодноразово засуджений за аналогічні злочини, однак належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, нові злочини вчинив у період умовно-дострокового звільнення від частини не відбутого покарання за попереднім вироком, не працює, а тому прийшов до переконання про необхідність призначити йому покарання саме у виді реального позбавлення волі

При визначенні строк відбування покарання суд взяв до уваги вік обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, конкретні обставини кримінальних правопорушень, вид та вартість викраденого майна та майна, яке ОСОБА_6 намагався викрасти, повернення останнього майна потерпілому та прийняв рішення про призначення покарання за кожен злочин та за їх сукупністю в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

Оскільки ОСОБА_6 нові злочини вчинив у період не відбутої ним частини покарання за попереднім вироком, суд правильно застосував до нього також і положення ст. 71 КК України, приєднавши частину не відбутого за попереднім вироком покарання до покарання, призначеного цим вироком.

Таким чином, при вирішенні вказаних питань суд, як видно з наведеного, врахував практично всі обставини, на які посилається апелянт, маючи також на увазі, що відомостей про офіційне працевлаштування обвинуваченого надано не було.

Не зважаючи на порівняно не велику вартість чужого майна, яким заволодів та намагався заволодіти ОСОБА_6 , а також ту обставину, що на спеціальних обліках у лікарів наркологів і психіатрів обвинувачений не перебуває, судова колегія визнає, що як за кожен зі вчинених злочинів, так за їх сукупністю і за сукупністю вироків, суд прийняв правильне рішення про призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції правових норм, за які він засуджений, бо його попередня поведінка, тобто, чотири судимості в минулому за аналогічні корисливі злочини, вчинення нових аналогічних кримінальних правопорушень в період не відбутої частини покарання за попереднім вироком, прямо вказують на його стійку антисоціальну спрямованість, отже, у цьому випадку суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст. 50 КК України щодо мети покарання, якою є не лише досягнення мети виправлення винуватця, а й кари за скоєне, а також упередження вчинення нових злочинів самим засудженим та іншими особами.

При цьому колегія суддів також має на увазі, що у першому випадку ОСОБА_6 був засуджений до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а нове кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку; у третьому випадку засудження до нього було знову застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, та й четвертого разу він вчинив злочин у період іспитового строку.

Отже, визнаючи вирок щодо ОСОБА_6 законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, не находячи підстав для його зміни чи скасування, судова колегія відмовляє апелянту у задоволенні апеляційних вимог, а тому, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 2 липня 29018 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: