Справа № 589/219/19
Провадження № 1-кс/589/161/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

Слідчий суддя Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

До Шосткинського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000070 від 19.01.2018р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 185 КК України.

У судове засідання слідчий не з`явився надав суду заяву у якій просив клопотання розглянути без його участі .

Слідчий суддя вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так слідчим суддею встановлено що в провадженні Шосткинського відділу поліції (м. Шостка) ГУ Національної поліції в Сумській області, знаходиться кримінальне провадження № 0000070 від 18.01.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України.

Згідно відомостей внесених в ЄДРДР о 19:30 год. до 20:30год невстановлена особа проникла до підвальних приміщень буд.5 по вул.. Онупрієнко м. Шостка де таємно від оточуючих викрала електричні кабелі що належать ПАТ «Укртелеком» спричинивши матеріальну шкоду на суму 300горн.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним в ч.2 ст.167 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України має значення речових доказів по кримінальному провадженню, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, в подальшому необхідні для проведення експертних досліджень з метою отримання доказів щодо вчинення кримінального правопорушення з подальшим їх збереженням як речових доказів та речей для забезпечення цивільного позову.

Так слідчим до зазначеного клопотання не надано будь яких достатніх підстав вважати, що вилучені кросівки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Матеріали не містять заяви особи щодо викрадення в неї майна, відомостей що вказане майно представляє для неї цінність.

Відсутня довідка щодо вартості майна в зв`язку з чим ставиться під сумнів питання щодо вчинення саме кримінального правопорушення.

Відсутні матеріали і саме клопотання не містить ідентифікуючих ознак вилучених кросівок

Не надані матеріалі вказуючи на долю виданих речей. Зокрема не відомо чи приймались зазначені речі, органами досудового слідства, чи оглядались в передбаченому законом порядку, чи визнавались речовими доказами, де вони перебувають в даний час.

Жодним чином не доведені обставини викладені в клопотанні.

З заяви яка складена 18.01.2019р. про видачу кросівок вбачається, що кросівки знаходяться на ногах Нечипоренка, а тому взагалі не відомо чи видавались вказані кросівки, а якщо видавались, то ким, кому, коли і за яких обставин?

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про арешт майна, прокурором не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок ОСОБА_4 з кримінальним провадженням.

Поряд із тим, прокурором не доведено, що вказано майно є речовим доказом кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, як і можливість використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України є обов`язковою передумовою для арешту майна, якщо такий арешт накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме у зв`язку з тим, що вказане майно є речовим доказом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст.. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а тому в задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.107, ст.132, 169-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити старшого слідчого Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000070 від 19.01.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Сумського апеляційного суду.

Слідчий суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1