Постанова
Іменем України
14 листопада 2018 р.

м. Київ
справа № 299/2937/16-к
провадження № 51-391км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001075 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мідяниця Іршавського району Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 19 грудня 2012 року Іршавським районним судом Закарпатської області за ч.1 ст.129 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ст.72 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць 12 днів
у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 10 серпня 2013 року по 12 серпня 2013 року, з 15 серпня 2013 року по 30 серпня 2015 року, з 9 лютого 2016 року по 20 квітня 2017 року у строк покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишений у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли в результаті сварки під час розпивання спиртних напоїв, з метою умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , наніс останньому один удар лівою рукою по шиї, від якого потерпілий впав на підлогу, після чого за допомогою мотузки зв`язав ОСОБА_8 руки позаду тулуба та наніс йому не менше 20 ударів ногами в ділянку спини, грудної клітини та черевної порожнини, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.
Апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 26 вересня 2017 року вирок місцевого суду залишив без змін. На підставі ч.5 ст.72 КК України у редакції від 26 листопада 2015 року зарахував ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 10 серпня 2013 року по 12 серпня 2013 року, з 15 серпня 2013 року по 14 липня 2015 року, з 29 березня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а один день відбутого покарання за один день позбавлення волі за період з 14 липня 2015 року по 29 березня 2016 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подає
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за п.13 ч.2 ст.115 КК України, оскільки з обставин справи слідує, що засуджений вчинив умисне вбивство з непрямим умислом, однак суд необґрунтовано дійшов висновку про необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України, що зрештою потягло за собою невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Вказує на те, що апеляційний суд, в порушення вимог ч.3 ст.404 КПК України, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів. Крім того, зазначає, що при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, у судових рішеннях не зазначений час вчинення злочину.
У запереченнях на касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просять залишити судові рішення без зміни як законні та обґрунтовані, а касаційну скаргу без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримала касаційну скаргу. Вважала, що ухвалу апеляційного суду слід скасувати у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.419 КПК України та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Засуджений ОСОБА_7 також просив зарахувати строк його попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирок, який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя у кримінальних провадженнях і повинен відповідати вимогам статей 370, 374 КПК України.
У даному кримінальному провадженні вирок містить істотні недоліки, у зв`язку з чим його не можна визнати законним і обґрунтованим.
Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Отже, у мотивувальній частині вироку необхідно чітко викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, навести докази, на яких ґрунтуються висновки суду щодо цього обвинувачення, тощо.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Однак, ухвалюючи вирок, суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначив час та дату вчинення ОСОБА_7 злочину, в той час як ця обставина відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню у кримінальному провадженні та має бути встановлена в рішенні суду.
Слід зауважити, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.
Апеляційний суд при перегляді кримінального провадження зазначені недоліки залишив поза увагою.
За таких обставин, оскільки допущене порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є істотним, а саме таким, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.438 КПК України судові рішення щодо ОСОБА_7 слід скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області слід задовольнити частково, оскільки вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що позбавляє можливості суд касаційної інстанції дати вичерпні відповіді на інші доводи, порушені у касаційній скарзі, а тому доводи щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 необхідно перевірити під час нового судового розгляду і в залежності від встановленого, постановити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.
У зв`язку з тим, що судові рішення скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а місцевим судом щодо ОСОБА_7 був залишений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_7 від суду, враховуючи, що він раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 січня 2019 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3