Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Полицька виправна колонія № 76 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , представника ДУ Полицька ВК № 76 ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні спільного подання в.о. начальника ДУ Полицька виправна колонія № 76 та спостережної комісії при Володимирецькій райдержадміністрації щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду Рівненської області від 08.10.2007 року за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання п`ятнадцять років позбавлення волі, яке постановою Володимирецького районного суду від 23.06.2008 року на підставі гуманізації кримінальної відповідальності скорочено до десяти років позбавлення волі.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, лише намагається стати на шлях виправлення, а матеріали провадження не містять достовірного підтвердження, що він не являється суспільно небезпечним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу і ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк покарання, мотивуючи тим, що фактично відбув три чверті строку покарання, призначеного судом,повністю визнає свою вину, має позитивну характеристику, умов відбування покарання та розпорядок дня не порушує, дотримується, як правил поведінки, так і правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, працевлаштований робітником на СТО, має тринадцять заохочень, а відсутність доган та стягнень за час відбуття покарання, на його думку, свідчить про те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та представника ДУ Полицька ВК № 76 на підтримання апеляційної скарги, прокурора щодо залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали провадження, матеріали особової справи ОСОБА_5 № 35-М-08 й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано лише після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення є законодавчим стимулюванням добросовісного відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від поведінки засудженого значною мірою залежить можливість поліпшення його правового становища.
Згідно положень ст. 81 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, та якщо засуджений сумлінною поведінкою (стримування від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, в тому числі, і в побуті) і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом закону, висновок суду про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці не лише за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання, а й за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Сумлінна поведінка засудженого полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи та відсутності порушень дисципліни, що само по собі ще не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ Полицька виправна колонія № 76 за вчинення особливо тяжкого злочину умисного вбивства неповнолітньої, поєднаного із замахом на її зґвалтування, і на момент прийняття процесуального рішення судом першої інстанції фактично відбув три чверті строку покарання, призначеного судом ( кінцевий строк відбуття покарання закінчується 12.06.2021 року).

З характеризуючих даних засудженого ОСОБА_5 слідує, що останній за час відбуття покарання дійсно позитивно характеризується, має ряд заохочень, працевлаштований на СТО ЛАДА сервіс, однак ні матеріальна, ні моральна шкода, стягнута судом на користь потерпілої, взагалі не відшкодована, що знайшло підтвердження з боку засудженого.
При апеляційному розгляді також встановлено, що твердження, викладені у документах, що слугували підставою для внесення подання адміністрацією установи, стосовно місця перебування та проживання засудженого у разі його умовно-дострокового звільнення, не відповідають дійсності, а інші переконливі докази ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надані.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3