н/п 1-в/640/36/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду подання Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, вдови, працює неофіційно, раніше судимої, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в :
Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням про вирішення питання, пов*язаного з порядком виконання вироків відносно ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 537,539 КПК України.

Зазначає, що на виконання до відділу пробації надійшов вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року відносно ОСОБА_4 , яка засуджена за вчинення 12.05.2018 року кримінального правопорушення за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, з застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України іспитового строку на 1 рік. Також, під час виконання стало відомо, що у відношенні ОСОБА_4 09.08.2018 року винесено вирок Комінтернівським районним судом м. Харкова за вчинення нею 12.08.2017 року кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

В судовому засіданні прокурор подання підтримав та просив вирішити дане питання.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, і їх відсутність не є перешкодою для розгляду справи згідно ч.5 ст. 539 КПК України.

Згідно з п. 11 ч. ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу (за місцем виконання), має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року ОСОБА_4 засуджена за вчинення 12.05.2018 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Також, ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року набув чинності 28.08.2018 року, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Харківської області.
Згідно представлених до суду даних, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення 12.08.2017 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. У даному вироку також зазначено, що строк покарання необхідно рахувати з моменту приведення вироку до виконання та що вирок набув чинності 11.09.2018 року.

Відповідно до загальних вимог ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Згідно вимог ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз*яснень, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.п.23,25) «у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. За сукупністю вироків (ст. 71 КК) призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджена за вчинення 12.05.2018 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджена за вчинення 12.08.2017 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі необхідно виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Подання Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області задовольнити.

Визначити, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджена за вчинення 12.05.2018 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджена за вчинення 12.08.2017 року кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі необхідно виконувати самостійно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1