Справа № 152/1097/16-к
УХВАЛА
іменем України

17 січня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/1097/16-к

Провадження №1-кс/152/15/19

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

першого заступника керівника

Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

ст. слідчого СВ

Шаргородського

ВП Жмеринського

ВП ГУ НП у Вінницькій

області ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду скаргу ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України,

встановив:

14.01.2019 року в провадження слідчого судді Шаргородського районного суду надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України, яка, відповідно до протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді від 14.01.2019 року, передана для розгляду слідчому судді Шаргородського районного суду ОСОБА_1 .
У скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 18.12.2018 року.

Скаргу мотивує тим, що слідчим СВ Шаргородського ВП ОСОБА_6 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №60000219, що внесене до ЄРДР 21.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України по факту нанесення їй тілесних ушкоджень, згідно з матеріалами якого 20.06.2016 року у с. Хоменки ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин вдарив її у груди, внаслідок чого вона, впавши, вдарилася головою об каміння та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

30.08.2016 року слідчим ОСОБА_6 винесена постанова про закриття кримінального провадження, яка була скасована слідчим суддею, після чого досудове розслідування проводилося слідчим СВ Шаргородського ВП ОСОБА_5 , який 17.01.2017 року виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказана постанова 27.01.2017 року скасована ухвалою слідчого судді.

Незважаючи на підстави скасування постанови про закриття кримінального провадження, слідчим без проведення слідчих дій 20.03.2018 року знову винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою слідчого судді від 03.04.2018 року.

З 27.01.2017 року по 18.12.2018 року слідчий не провів жодної слідчої дії, а виносив постанови про закриття кримінального провадження.

Вважає, що слідчим справа навмисно не розслідувалася, а вина особа не притягнута до кримінальної відповідальності.

Так, в ході проведення досудового розслідування був проведений слідчий експеримент з її участю, де вона показала та пояснила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що узгоджується з висновками судово-медичної експертизи, а під час проведення одночасного допиту її та ОСОБА_7 вона повністю підтвердила показання, натомість ОСОБА_7 надав плутані показання, які суперечать висновкам судово-медичної експертизи, її показам та показам свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили, що останній навмисно вдаривши у груди ОСОБА_3 , повинен був бачити пні та каміння позаду неї, а також показанням свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Встановивши об`єктивні обставини у кримінальному провадженні, слідчий прийшов до висновку, що дії ОСОБА_7 були необережні, тому кримінальна відповідальність за ст.125 КК України виключається.

Вважає, що вказаний висновок суперечить матеріалам кримінального провадження, зокрема тому, з яким умислом діяв ОСОБА_7 . Так, згідно з матеріалами провадження. ОСОБА_7 в момент удару стояв обличчям до неї і наносив цілеспрямований удар чи сильний поштовх, тому не міг не бачити каміння та пні, розміщені позаду неї, що встановлено під час слідчого експерименту та огляду домоволодіння. Тобто ОСОБА_7 мав можливість оцінити ситуацію, передбачити настання наслідків у вигляді отримання нею тілесних ушкоджень при падінні від його удару на купу каміння та пнів.

Проведеною комплексною судово-медичною експертизою №107-к від 11.09.2017 року встановлено тяжкість тілесних ушкоджень, їх характер, механізм та локалізацію, що відповідає показанням потерпілої.

Таким чином, вважає, що слідчий в черговий раз не проводячи слідчих дій, прийняв рішення про закриття кримінального провадження, не вказуючи на мотиви прийняття постанови та її обґрунтування.

Крім того, вважає, що зібрані докази у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_7 повинен нести відповідальність за ч.2 ст.125 КК України, тоді як слідчий закриває кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України.

Вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, як незаконна з наведених вище підстав.

Копію оскаржуваної постанови вона отримала 09.01.2019 року, тому строки звернення до слідчого судді із вказаною скаргою не пропустивла.

14.01.2019 року ухвалою слідчого судді призначено судовий розгляд даної скарги на 17.01.2019 року.

Під час судового розгляду скарги заявник ОСОБА_3 підтримала доводи скарги, зсилаючись на ті самі обставини, надала пояснення по суті скарги, просила постанову про закриття провадження від 18.12.2018 року скасувати.

Ст. слідчий СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення скарги ОСОБА_3 , зсилаючись на те, що досудове розслідування проводилося відповідно до норм КПК України, ним встановлено відсутність складу злочину у діях ОСОБА_7 , зокрема, відсутність прямого умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження ОСОБА_3 отримала через необережність, в результаті самопадіння, у зв`язку із чим відсутній склад злочину у діях ОСОБА_7 .
Перший заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 при розгляді скарги ОСОБА_3 просив у задоволенні скарги відмовити, так як вважає, що відсутні підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 18.12.2018 року. Тяжкість тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 відповідає кваліфікації правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, що встановлено в ході проведення комплексної судово-медичної експертизи, проте, у діях ОСОБА_7 не встановлено під час проведення досудового розслідування ні прямого, ні непрямого умислу, не встановлено, що ОСОБА_7 міг передбачити, що від поштовху у груди ОСОБА_3 може впасти на купу каміння та пнів і отримати тілесні ушкодження. Вважає, що в діях ОСОБА_13 відсутній склад злочину, передбаченого як ч.1 ст.125 КК України, так і ч.2 ст.125 КК України.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , ст. слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження за скаргою та матеріали кримінального провадження №0000219, прийшов до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та якими особами.

Встановлений ч.1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Пунктом 4 частини 1 ст.303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Частиною першою статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу з урахуванням положень глави 26 КПК України.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги (ч.2 ст.306 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Із скарги вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження №0000219 винесена ст. слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 18.12.2018 року, а отримана заявником 09.01.2019 року.

Вказана обставина встановлена слідчим суддею під час огляду матеріалів кримінального провадження №0000219, в якому на постанові про закриття ОСОБА_3 здійснила власноручний запис про отримання постанови від 18.12.2018 року саме 09.01.2019 року.

Отже, заявник ОСОБА_3 не пропустила строки звернення із означеною скаргою до слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя встановив, що 18.12.2018 року ст. слідчий СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000219 від 21.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КПК України, з підстави відсутності складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.п.4-5).

Разом з тим, при вивченні матеріалів кримінального провадження, зокрема оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, винесеної ст. слідчим Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 18.12.2018 року, встановлено, що вказана постанова виносилася за результатами розгляду останнім матеріалів досудового розслідування, що внесене до ЄРДР за №0000219 21.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Проте, у резолютивній частині постанови ст. слідчим ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закривається кримінальне провадження №0000219 (а.п.4-5), тоді як в ЄРДР заява ОСОБА_3 внесено за номером 0000219.

Таким чином, незрозуміло, кримінальне провадження за яким номером 0000219 чи 0000219 закрито оскаржуваною постановою слідчого від 18.12.2018 року.

Постанова слідчого мотивована тим, що в ході досудового розслідування було встановлено, що допитаний повторно в якості свідка ОСОБА_7 заперечив свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , вказавши, що остання отримала тілесні ушкодження в результаті того, що сама впала та вдарилася головою об каміння.

Так, при огляді матеріалів кримінального провадження №0000219 встановлено, що в результаті проведеної комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_3 мала місце закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку та підшкірна гематома потиличної ділянки голови. Закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки голови не спричинили загрозливих для життя явищ, а викликали короткочасний розлад здоров`я, понад 6 діб, але не більше 21 дня, тому належать до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я, що є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Так, ч.1 ст.125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, тоді як ч.2 ст.125 КК України за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Проте, ст. слідчим Шаргородського ВП ОСОБА_5 відповідного рішення щодо зміни кваліфікації злочину не приймалося, а кримінальне провадження постановою від 18.12.2018 року останнім закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що не відповідає матеріалам кримінального провадження, суперечить зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Прийняте рішення про закриття кримінального провадження мотивне тим, що в ході проведеного розслідування у кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_3 вказала, що тілесні ушкодження отримала внаслідок удару (поштовху) в груди ОСОБА_7 та подальшого падіння і удару об тверду поверхню, що, на думку слідчого, вказує на необережність у діях ОСОБА_7 , тобто на ненавмисне заподіяння останнім легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , натомість докази, які б вказували на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , відсутні, тому відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, внаслідок чого кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому, з оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що підставою для її винесення стала норма п.2 ч.1 ст.284 КПК України «відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України», тоді як вказана норма передбачає правові підстави для закриття кримінального провадження внаслідок встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Також, склад злочину це сукупність встановлених статтями Особливої частини КК об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин. Елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що, у свою чергу, виключає кримінальну відповідальність такої особи.
Натомість ст. слідчим Шаргородського ВП ОСОБА_5 у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження від 18.12.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто при встановленні відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, не зазначено, який саме елемент складу злочину відсутній, оскільки мотиви прийняття процесуального рішення та їх обґрунтування відсутні.

Отже, проаналізувавши пояснення учасників кримінального провадження, докази, слідчий суддя вважає, що передчасним є висновок ст. слідчого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. (ч.2 ст.307 КПК України).

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження… (ч.3 ст.307 КПК України).

Отже, враховуючи, що оскаржувана ОСОБА_3 постанова ст. слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 18.12.2018 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, з порушеннями процесуального та матеріального права, то скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 305, 306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 18.12.2018 року про закриття кримінального провадження скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1