Постанова
Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 205/4251/15-к
провадження № 51-5875 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003059, за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 2) вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до визначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2017 року визнано винуватими та засуджено:
- ОСОБА_11 - за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на строк 3 роки та призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- ОСОБА_12 - за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на строк 2 роки та призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;
- ОСОБА_13 - за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.
Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення з 31 серпня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за те, що 18 вересня 2014 року близько 12.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , повторно таємно викрав належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 1150 грн.
Він же, 20 квітня 2015 року близько 12.50 год., перебуваючи за адресою: вул. Братів Трофімових, 32, м. Дніпропетровськ, повторно таємно викрав належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 1000 грн.
Також ОСОБА_11 05 липня 2015 року, перебуваючи поблизу озера «Кар`єр», розташованого на ж/м Червноний Камінь у м. Дніпропетровську, повторно таємно викрав належне ОСОБА_16 майно на загальну суму 1336, 44 грн.
Крім того, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 31 серпня 2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_5 , побачили на вулиці ОСОБА_17 та, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, діючи групою осіб, побігли на вулицю за ним де нанесли багаточисельні удари руками та ногами по різних частинах тіла, після чого затягнули ОСОБА_17 до квартири. Там ОСОБА_11 став з`ясовувати у потерпілого де знаходиться його станок для гоління та, не отримавши відповіді, продовжив наносити удари останньому. Після цього ОСОБА_11 і ОСОБА_12 намагалися витягти з квартири ОСОБА_17 , в ході чого останній наніс удар ногою ОСОБА_12 , однак він штовхнув потерпілого вниз, в результаті чого ОСОБА_17 впав на землю обличчям до дороги. Співучасники злочину відтягнули ОСОБА_17 на відстань близько 5 м від лоджії і, обперши його об дерево в положенні сидячи, залишили. В цей же день, близько 05.00 год., ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повернулись до потерпілого та, взявши його під руки, відтягнули на 100 метрів у бік і нанесли ще кілька ударів по різних частинах тіла, заподіявши ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та увалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що дії засуджених необхідно кваліфікувати за п. п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України так як характер їх дій, механізм і локалізація нанесення тілесних ушкоджень, а також поведінка під час скоєння злочину свідчать про наявність умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Вважає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України, ухвала апеляційного суду не містить відповідей на доводи його апеляційної скарги про це.
Під час касаційного розгляду потерпілий підтримав подану ним касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі потерпілого доводів, вважали, що її слід залишити без задоволення.
Прокурор також обґрунтувала законність оскаржуваних судових рішень та просила їх залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Представник потерпілого ОСОБА_10 під час касаційного розгляду підтримав подану ОСОБА_9 касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу за апеляційними скаргами засуджених, захисників, прокурора, а також потерпілого в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення.
Так, суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши всі обставини справи, в їх сукупності, визнав ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також ОСОБА_11 ще і у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій обґрунтовував неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засуджених за ч. 2 ст. 121 КК України.
При цьому, потерпілий наводив доводи, що за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги.
Апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, розглянувши в повному обсязі доводи апеляційної скарги потерпілого, визнав їх безпідставними та, з наведенням відповідних мотивів, залишив їх без задоволення.
При цьому, апеляційний суд виходив з того, що органами досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було пред`явлено обвинувачення саме за ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_9 ставив питання про необхідність кваліфікації дій засуджених за п. п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України як тяжкий, суд позбавлений визначеного кримінальним процесуальним законом повноваження задовольнити вимоги потерпілого,оскільки вони знаходяться поза межами пред`явленого органом досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України. При обранні його виду та розміру було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваних судових рішень колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги потерпілого слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3