ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/401/19 Справа № 296/7410/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши 27 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000005 від 25.02.2016 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року про повернення обвинувального акту прокурору щодо обвинуваченого
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Краснобірка, Радомишльського району Житомирської області, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить призначити новий розгляд вказаного обвинувального акту в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_9 згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, оголошувався у розшук. При цьому, не досліджуючи матеріалів кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що належні дані, які б підтверджували оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук або міждержавний розшук, відсутні. Крім того, вказує на те, що не відповідає дійсності висновки суду, про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки враховуючи тяжкість інкримінованого злочину ОСОБА_9 захисник вступив до справи своєчасно.
Також вказує на те, що суди вийшов за межі оцінки обвинувального акту, як документу та дотримання формальних вимог, при його складанні і всупереч закону фактично вдався до оцінки змісту ст.ст. 368, 374 КПК України, відповідно до якої наявність факту злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини особи у його вчиненні, мають вирішуватися судом у нарадчій кімнаті після завершення судового провадження й ухвалення вироку.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що прокурором належним чином не доведено беззаперечність факту того, що ОСОБА_9 переховується від органів суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та йому відомо про порушення відносно нього кримінального провадження та процедури здійснення спеціального досудового розслідування.
Разом з тим, матеріали не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вжиття слідчим та прокурором заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Крім того вказані матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_9 викликався для проведення слідчих дій за його участю, що давало б підстави вважати, що останній переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також матеріалів, які підтверджують оголошення ОСОБА_9 у міждержавний та/або міжнародний розшук. Відносно ОСОБА_9 оголошено Державний розшук.
Також судом зазначено, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 наявний лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без фактичного формулювання обвинувачення, яке висунуто саме обвинуваченому ОСОБА_9 .
Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують.
Також вказує на те, що згідно з реєстром досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту п. 10 розділу ІІ 10.08.2017 року була ухвалена постанова про залучення захисника ОСОБА_9 . Отже, захисник був залучений вже після повідомлення ОСОБА_9 про підозру, що вказує на порушення права на захист обвинуваченого під час проведення досудового розслідування.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що даний обвинувальний акт фактично не містить формулювання обвинувачення.

Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_9 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Крім того, колегія суддів вважає, що такий висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.
Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Твердження суду про те, що ОСОБА_9 не був оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, що не свідчить про його переховування від органів слідства, є безпідставним, та таким, що суперечить Закону України № 119-VІІІ від 15.01.2015 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, відповідно до якого, вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цієї особи спеціального кримінального провадження.
Таким чином, органами досудового розслідування виконано всі можливі заходи щодо виклику підозрюваного ОСОБА_9 до слідчого.
Згідно із п.8 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Посилання суду на те, що захисник був залучений вже після повідомлення ОСОБА_9 про підозру, що вказує на порушення права на захист обвинуваченого під час проведення досудового розслідування, є необгрунтованим та таким, що не є підставою для повернення обвинувального акту.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності

кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року про повернення обвинувального акту прокурору щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4