Ухвала
25 березня 2019 року

м. Київ
справа № 536/1936/16-к

провадження № 51-1382ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог та самі вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано. Зокрема, у поданій касаційній скарзі не зазначено, у чому полягає незаконність оскаржуваних судових рішень, відсутнє обґрунтування необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 412 414 цього Кодексу.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України);

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що за положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, також наводить доводи щодо неповноти судового розгляду та заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому засуджений обмежився формальними вказівками про порушення, допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанцій, та не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість вироку, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування судом касаційної інстанції вироку, згідно зі ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 412, 413 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Також, зазначена у касаційній скарзі вимога про скасування вироку суду першої інстанції без вказівки щодо долі ухвали апеляційного суду, не узгоджується з положенням ст. 436 вказаного Кодексу, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
При цьому вимога засудженого до суду касаційної інстанції має бути сформульована з урахуванням положень ст. 436 КПК України, а саме: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3