УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2019 року

м. Київ
справа № 405/3304/17
провадження № 51-286ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 квітня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2018 року в межах кримінального провадження № 0005162 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК немає судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.
Суть питання
За вироком Ленінського районного суду м Кіровограда від 25 квітня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано ОСОБА_5 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 , законність і обґрунтованість судових рішень щодо якого в цій касаційній скарзі не порушується.
За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними і засуджено за те, що вони 05 травня 2017 року близько 01:03 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи на вул. Гоголя у м. Кропивницькому, вчинили розбійний напад на ОСОБА_7 .
Так, згідно з розподіленими ролями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали переслідувати потерпілого, наздогнавши його, ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_7 руками в спину, внаслідок чого той впав на землю обличчям донизу, чим заподіяли йому тілесних ушкоджень у виді розриву акроміально-ключичного з`єднання з лівого боку з вивихом акроміального кінця ключиці до верху, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Користуючись тим, що потерпілий перебуває у безпорадному стані, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завдали йому по одному удару ногою по тулубу, чим заподіяли потерпілому тілесних ушкоджень у виді саден на переніссі, лівої брови, верхнього віка зліва, на підборідді в центрі, правому передпліччі, правому ліктьовому суглобі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_5 правою ногою став на шию ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 у цей момент дістав із кишень брюк належне потерпілому майно, а саме членську книжку садовода № НОМЕР_1 , членську книжку садовода № 512, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки АЗЛК модель 412ИЭ, посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліс страхування № АЕ 0866708, поліс страхування № АВ 2439178, поліс страхування № 3575220.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2018 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині застосування положень ст. 72 КК. На підставі ч. 5 ст.72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 05 травня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК на ч. 1 ст. 122 КК і призначити йому покарання, обмежившись відбутою його частиною.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що допитаний судами першої та апеляційної інстанцій потерпілий ОСОБА_7 стверджував, що засуджені ніякого майна у нього не викрадали і не висловлювали вимоги про передачу їм майна. Крім того, захисник стверджує, що стороною обвинувачення не надано допустимих і належних доказів, які б указували на наявність у діях ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, оскільки, на її думку, у потерпілого не було забрано ніякого майна, що підтверджується показаннями останнього, так і засудженого, а також іншими дослідженими під час судового розгляду доказами, а тому дії засудженого ОСОБА_5 необхідно перекваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК підтверджуються сукупністю доказів, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив.
Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 ґрунтується на показаннях: потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що коли він ішов додому з кафе, то почув тупіт, через що злякався і почав тікати, як упав і як його били, він не пам`ятає; свідка ОСОБА_8 , який бачив, як двоє молодиків наздогнали чоловіка і завдавали йому ударів ногами, після чого один з чоловіків почав обшукувати кармани, а інший сумку потерпілого; свідка ОСОБА_9 , який бачив, як дві особи бігли за чоловіком, у одного з яких була біла кепка на голові, після того, як вони завдали ударів, чоловік з білою кепкою обшукував кармани, а інший сумку потерпілого.
Надані показання повною мірою узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 05 травня 2017 року, в ході якого вилучено документи посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки АЗЛК модель 412ИЭ, членську книжку садовода № НОМЕР_1 , членську книжку садовода № 512 у особи, що його видала ОСОБА_6 ; даними висновків судово-медичних експертиз № 528 від 05 травня 2017 року та № 763/528 від 20 червня 2017 року про характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; даними протоколу огляду предметів виданих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 05 травня 2017 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 серед представлених їм для впізнання осіб впізнали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як осіб, які 05 травня 2017 року вчинили напад на ОСОБА_7 ; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2015 року з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_9 .
Дослідивши вищевказані докази, відповідно до ст. 94 КПК, і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб (розбій).
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_5 , в якій наводила доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 , які за змістом та суттю є аналогічні доводам викладеним захисником в касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником ОСОБА_4 у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що дії обвинувачених, до та під час вчинення кримінального правопорушення, були сплановані та поєднані єдиним умислом на подолання опору потерпілого і заволодіння його майном. Застосовуючи фізичне насильство обвинувачені діяли саме з метою залякати потерпілого та подолавши опір, заволодіти його майном.
Крім того, цей суд правильно вказав, що розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечний для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за ст. 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Умисне заподіяння у процесі розбою легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, а також середньої тяжкості тілесного ушкодження, завдання побоїв, що мало характер мордування, охоплюються ст. 187 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти здоров`я, не потребують.
З огляду на викладене, висновки судів першої інстанції та апеляційної в частині вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_7 за попередньою змовою, про що свідчать їхні дії до та під час вчинення злочину (разом підбігли до потерпілого, злагоджено почали і закінчили нанесення ударів потерпілому, ОСОБА_5 став ногою на шию потерпілому, а ОСОБА_6 у цей час перевіряв кишені останнього з метою виявити та заволодіти його майном, обоє залишили місце злочину), які були сплановані та поєднані єдиним умислом на подолання опору потерпілого із застосуванням фізичного насильства з метою залякування і подолання опору потерпілого та заволодіння його майном, є правильними.
Верховний Суд погоджується з рішенням місцевого та апеляційного судів в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК, а доводи, викладені захисником ОСОБА_4 в касаційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
Висновок апеляційного суду в частині зміни вироку місцевого суду щодо зарахування засудженим у строк покарання терміну попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838- VIII є правильним.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість висновків цих судів, захисник у касаційній скарзі не навела.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 квітня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3