У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кумари, Первомайського району Миколаївської області, українки, громадянки України, не працюючої, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 0000172 від 20.01.2019 року,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
підозрювана ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що в своєму рішення слідчий суддя не врахував те, що в судовому засіданні підозрювана ОСОБА_7 та її захисник не заперечували проти обґрунтованості пред`явленої підозри зач.2 ст.286 КК України та просили застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, зазначає що при розгляді клопотання слідчий суддя не взяв до уваги та не врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, наслідків які настали, а саме смерть потерпілої ОСОБА_10 , проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_7 за участю захисника, та те що після вчиненого ДТП підозрювана зникла з місця події та переховувалась від органу досудового розслідування, не вживши будь яких заходів для порятунку потерпілої, що є ризиком того, що перебуваючи на волі підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання, що в подальшому може унеможливлювати виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що
19.01.2019 близько 19:30 год., керувала автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухалася в темний час доби в умовах обмеженої видимості по автодорозі Р-75 «ТимковеБалта-Олександрівка» в Первомайському районі Миколаївської області, в межах населеного пункту (с. Кумари, Первомайського району), у правій смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, по горизонтальній та прямій у плані ділянці проїзної частини дороги, зі сторони смт. Криве Озеро, Миколаївської області, у напрямку м. Первомайська, Миколаївської області, зі швидкістю 40 км/год.
В цей же час, пішохід ОСОБА_10 , перебуваючи в межах проїзної частини вул. Центральної в с. Кумари, Первомайського району, Миколаївської області, рухалася в попутному напрямку по краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п.п.2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміни, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода не вжила заходів до зменшення швидкості автомобілю аж до повної його зупинки, хоча повинна була це зробити та мала таку можливість, внаслідок чого передньою правою частиною свого автомобіля скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку по вул. Центральній.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.
Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 , будучи причетна до її скоєння дорожньо-транспорної пригоди, в порушення п.п. 2.10 «а», «б», «г», «д», «е» ПДР України, не залишилася на місці пригоди, не увімкнула аварійну сигналізацію і не встановила знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 «а» ПДР України, не надала першу медичну допомогу постраждалій, не викликала швидку медичну допомогу, не повідомила про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, не записала прізвищ та адрес очевидців, не очікувала прибуття працівників поліції, не вжила всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, а покинула місце пригоди.
ОСОБА_7 не перевірила стан потерпілої, попередньо і достовірно не переконавшись у настанні її смерті, хоча сама поставила ОСОБА_10 у небезпечний для життя стан, та не вжила заходів для транспортування її до найближчого медичного закладу, хоча мала об`єктивну можливість це зробити, враховуючи, що в результаті ДТП її автомобіль отримав незначні механічні ушкодження, які не виключали його подальшого руху, а також, маючи протиправні наміри щодо приховування цієї пригоди, зупинивши автомобіль та побачивши на узбіччі постраждалого внаслідок вчиненого нею наїзду пішохода, який опинився в небезпечних для життя умовах, викликаних дією низької температури, продовжила керувати вказаним вище автомобілем та зникла з місця пригоди, доїхала до домоволодіння свого брата, яке розташоване в с. Коломиївка, Первомайського району, де сховала автомобіль в гаражі, знищила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, позбулася ключів від нього та в подальшому переховувалась за місцем свого проживання.

20.01.2019 р. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України, та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Слідчий, звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування зазначив про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та наявність ризиків, передбачених п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що єдиним доказом, який свідчить про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого їй злочину є її особисті пояснення. Зокрема відсутні об`єктивні докази того, що саме ОСОБА_7 керувала автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 під час вчинення ДТП, та взагалі відсутні докази того, що саме ОСОБА_7 володіла вказаним автомобілем, оскільки згідно з довідкою регіонального сервісного центру в Кіровоградській області вказаний автомобіль належить іншій особі, а слідчим та прокурором не надано доказів володіння цим автомобілем підозрюваною.
Вважав, що підозра не може ґрунтуватись лише на визнавальних показах особи та повинна бути підтверджена об`єктивними даними.
З огляду на наведене, на переконання слідчого судді на час розгляду клопотання відсутні підстави для застосування будь яких запобіжних заходів до підозрюваної ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя при недоведеності прокурором обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, прийшов до правильного висновку, про необґрунтованість підозри, що підтверджується матеріалами клопотання та судового провадження.

Так, зі змісту клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваною інкримінованого злочину слідчий мотивує зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.01.2019, схемою та таблицею зображень до нього; висновком №7 від 20.01.2019 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння; протоколом огляду транспортного засобу від 20.01.2019 та таблицею зображень до нього; поясненнями ОСОБА_11 від 19.01.2019; поясненнями ОСОБА_12 від 19.01.2019; поясненнями ОСОБА_13 від 19.01.2019; поясненнями ОСОБА_7 від 20.01.2019; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 20.01.2019; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 20.01.2019; протоколом слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_7 від 20.01.2019, схемою та таблицею зображень до нього.

При цьому, єдиним доказом, який свідчить про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого їй злочину є її особисті пояснення. Разом з тим в матеріалах судового та кримінального провадження відсутні об`єктивні докази того, що саме ОСОБА_7 керувала автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 під час вчинення ДТП, та взагалі відсутні докази того, що саме ОСОБА_7 володіла вказаним автомобілем, оскільки згідно з довідкою регіонального сервісного центру в Кіровоградській області вказаний автомобіль належить іншій особі, а слідчим та прокурором не надано доказів володіння цим автомобілем підозрюваною.

За такого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що підозра не може ґрунтуватись лише на визнавальних показах особи та повинна бути підтверджена об`єктивними даними.

Враховуючи, що прокурором наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ч.2 ст. 286 КК України, не доведено, слідчий суддя був позбавлений можливості оцінити існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та застосувати до підозрюваної будь-який запобіжний захід, в тому числі і більш м`який, ніж той, що зазначений у клопотанні. Тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не заслуговують на увагу посилання прокурора на те що судом не враховано ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, зокрема й позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших регламентує, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доведення прокурором обставин щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення є обов`язковим.

Згідно із визначенням Європейським судом з прав людини поняття, обґрунтована підозра, це добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні данні, які б свідчили про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого, з огляду на положення ч.1, ч.2 ст.194 КПК України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді