ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/927/18 Справа № 206/5706/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, якоювідмовлено у задоволені клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ВСТАНОВИЛА:

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ,в інтересах засудженого ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що засуджений ОСОБА_8 має позитивну характеристику, 9 заохочень, належну поведінку, також має дружину, яка хворіє на онкологічне захворювання та потребує допомоги.

Також вказують на те, що засуджений визнав свою вину в повному обсязі, до роботи ставиться добре, стягнень не має, вимоги режиму відбування покарання не порушує, крім того, після звільнення ОСОБА_8 з місць позбавлення волі, ТОВ Промдеталь погодилося укласти з засудженим трудовий договір та прийняти на роботу.

Зазначають, що засуджений своїм сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою довів своє виправлення.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 рокувідмовлено у задоволені клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, крім того, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 26.01.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також судом враховано, що до ОСОБА_8 вже раніше застосовувалось положення ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення на строк 1 рік 03 місяці 01 днів, однак, належних висновків засуджений для себе не зробив, оскільки вчинив такий самий злочин (ч.2 ст.121 КК України) в період умовно-дострокового звільнення, за який на теперішній час відбуває покарання.
Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 , який неодноразово судимий, не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, а тому на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до засудженого положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 мав 3 стягнення та 10 заохочень, характеризувався позитивно, працевлаштований, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, та в програмі диференційованого виховного впливу Повернення.
Доводи апеляційної скарги захисників щодо зразкової поведінки ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі та сумлінного ставлення до праці, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано, що сумліне виконання засудженим своїх прямих обов`язків не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав три стягнення, які хоча і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Враховуючи викладене, за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною.
Крім того, 29.09.2017 року ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 замінено невідбутий строк покарання на обмеження волі згідно ст.82 КК України. Вказана обставина підтверджує, що засуджений став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 26.01.2020 року, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання захисників на те, що засуджений має дружину, яка хворіє на онкологічне захворювання та потребує допомоги, були предметом перевірки судом першої інстанції, який обгрунтовано врахував те, що доказів реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 в матеріалах справи відсутні, окрім того, сам засуджений в судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_10 він перебуває в шлюбних відносинах з 2000 року, що не узгоджується з вироком від 14.09.2012 року, за яким останній був засуджений за ч.2 ст.121 КК України за нанесення тяжких тілесних ушкоджень 04.05.2012 року, що потягли смерть ОСОБА_11 , з якою останній відповідно до вироку суду перебував у фактичних шлюбних відносинах.
Наданий захисниками акт від 29.08.2019 року підтверджує проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_10 в період з 2000 по 2006 роки, а тому висновків суду не спростовує.
Посилання захисників на довідку про можливе працевлаштування ОСОБА_8 у разі його звільнення, не приймається до уваги, оскільки, відповідно до характеристики, засуджений проживав у м. Апостолове Дніпропетровської області, в апеляційній скарзі вказує на те, що сім`я його проживає у с. Цвіркуни Харківського району Харківської області, а підприємство, яке бажає працевлаштувати засудженого, знаходиться у м. Дніпро.
А тому, є суперечливими доводи щодо подальшого місця проживання та роботи засудженого, у зв`язку з чим вони не приймаються до уваги.
Посилання суду на те, що ОСОБА_8 звільнявся вже умовно-достроково та вчинив новий злочин не є підставою для скасування ухвали суду, в якій надано оцінку тому, що засуджений не довів свого виправлення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання захисників щодо ОСОБА_8 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисників засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог їх апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 рокущодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4