Справа № 306/318/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження №11кп/4806/324/19 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації - Одінцовського міського суду Московської області від 24.10.2014 щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.
Цією ухвалою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідності із законодавством України вирок Одінцовського міського суду Московської області Російської Федерації від 24.10.2014, яким засуджено ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 111 КК РФ (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого) на 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму та постановлено вважати ОСОБА_6 винним та засудженим за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з дня винесення вироку з 24.10.2014.
Також ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.01.2014 по 24.10.2015.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, як таку, що винесена з порушенням закону та його прав. Вказує, що судом безпідставно відхилені його клопотання, які він заявляв під час судового розгляду та погіршено його становище, чим порушено право на справедливий суд. Вважає, що суддя ОСОБА_8 мала заявити собі самовідвід у зв`язку з упередженим ставленням до нього, оскільки вони проживають в одному селі.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, в якій вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 119 КК України до 5 років позбавлення волі, зарахувавши у строк відбування покарання термін тримання ОСОБА_6 під вартою з 13.01.2014 до цього часу, з розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні відбування покарання та звільнити його з-під варти. Стверджує, що судом першої інстанції невірно приведено у відповідність із законодавством України вирок Одінцовського міського суду Московської області від 24.10.2014, оскільки ч. 2 ст. 121 КК України не передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило через необережність смерть потерпілого, а відповідає ч. 1 ст. 119 КК України вбивство через необережність, санкція якої передбачає обмеження волі або позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Також вказує, що судом першої інстанції не враховано його клопотання про негайне звільнення ОСОБА_6 з-під варти, так як у даному випадку слід застосувати положення ч. 5 ст.72 КК України, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення з часу затримання 13.01.2013 до теперішнього часу, з розрахунку день за два, у зв`язку з чим, важає, що строк відбуття покарання закінчився ще 13.01.2018.
В запереченні на апеляційні скарги, заступник міністра юстиції - ОСОБА_9 вважає ухвалу Свалявського районного суду від 04.10.2018 законною, обгрунтованою, постановленою відповідно до положень ст. 610 КПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про підтримання апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині кваліфікації діяння, не заперечив про зарахування ув`язненому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення та перебування його в умовах СІЗО під час розгляду цієї справи відносно нього з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Суд першої інстанції, на підставі ст. 416 КПК України, розглядаючи клопотання Міністерства Юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду іноземної держави, дотримався процесуального порядку розгляду.
Однак у своєму рішенні не мотивував чому відхилив пояснення захисника щодо визначення статті Закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачана кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України ОСОБА_6 на підставі вироку суду іноземної держави, яка на його думку мала бути визначена за ст. 119 КК України.
З метою перевірки цих доводів захисника, які також лягли в обгрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд здійснив заходи по перекладу судових документів суду іноземної держави на мову судочинства - українську.
Вивчивши зміст судових документів іноземної держави, апляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив статтю закону про кримінальну відповідальність за діяння, яке вчинив ОСОБА_6 на території Російської Федерації та засуджений за ч.4 ст.111 КК РФ, тобто умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, що призвело з необережності до смерті потерпілого. Таке ж діяння за законодавством України кваліфікується за ч.2 ст. 121 КК України: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Напротивагу цьому, захисник не навів доводів того, що кваліфікація діяння за ст. 119 КК України : "Вбивство, вчинене через необережність" відповідає статті 111 кримінального закону Російської Федерації "Умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю", а діяння ОСОБА_6 кваліфіковане за ч. 4 цієї статті : " дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони спричинили з необережності смерть потерпілого".
Диспозиція частини першої цієї статті наступна: "умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, або яке привело до втрати зору, мови, слуху або будь-якого органу або втрату органом функцій, переривання вагітності, психічного розладу, захворювання наркоманією або токсикоманією, або що виразилося в непоправному спотворенні обличчя, або викликало значну стійку втрату загальної працездатності не менш ніж на одну третину або свідомо для винного повну втрату професійної працездатності".
Та як встановлено компетентними судами ( місцевим та апеляційним) Російської Федерації, протиправні дії ОСОБА_6 кваліфіковано " умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, яке спричинило з необережності смерть потерпілого". Фактичні обставини справи при вирішенні питання про приведення вироку суду іноземної держави до законодавства України, суд не вправі перевіряти та давати їм оцінку.
Таким чином доводи захисника про невірне визначення статті КК України є необгрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що суд залишив поза увагою питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону 2015 року).
Згідно судових документів іноземної держави, ОСОБА_6 знаходився під вартою до набрання вироком законної сили з 13.01.2014 по 24.02.2016, а з 22.03.2017, перебуваючи на Україні до цього часу- знаходиться в місцях ув`язнення як особа щодо якої проводиться судовий розгляд.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону 2015 року визначено :
"зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.
Таким чином, обгрунтованими є доводи захисника, як і засудженого ОСОБА_6 , що суд це питання не вирішив та з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни ухвали в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання на підставі положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону 2015 року, тому у відповідності до п.4 ч. 1 ст. 408, п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України оскаржувана ухвала підлягає зміні.
Інші апеляційні доводи засудженого ОСОБА_6 , зокрема, щодо незаконного складу суду, в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Обчислюючи строк перебування під вартою ОСОБА_6 , апеляційний суд встановив, що на даний час строк позбавлення волі з урахуванням перерахованого строку в співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, перевищує строк покарання 8 років позбавлення волі, тому засудженого ОСОБА_6 слід звільнити з-під варти, як такого, що відбув покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 610 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2018 року, якою вирок суду Російської Федерації - Одінцовського міського суду Московської області від 24.10.2014 щодо ОСОБА_6 приведено у відповідність із законодавством України та визнано таким, засуджений за ч.2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі - змінити.
Зарахувати ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону 2015 року) у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення за період з 13.01.2014 по по 24.02.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 22.03.2017 по 18.02.2019 як такому, що перебуває в місцях попереднього ув`язнення, у зв`язку із судовим розглядом, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення .
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 вважати таким, що відбув призначене покарання та звільнити негайно з-під варти.
В решті ухвалу залишити без змін и.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :