ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/196/19 Справа № 200/61/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003772, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузії,
громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше
не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини.

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня затримання ОСОБА_6 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради 3917 грн. 29 коп.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 6953 грн. 89 коп., 10000 грн. - у відшкодування моральної.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні у м. Дніпрі за обставин, викладених у вироку, умисних дій, які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.
Як установив суд, 01 жовтня 2015 року приблизно о 15.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку № 128 на пр-ті Гагаріна у м. Дніпропетровську, в ході раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків з раніше незнайомим потерпілим ОСОБА_10 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно завдав потерпілому ОСОБА_10 численні удари бейсбольною битою, яка знаходилася при ньому, по голові, тулубу потерпілого та один удар предметом, схожим на ніж, в область тулуба, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з ушкодженням внутрішніх органів, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд помилково визнав його винним у скоєнні злочинних дій й завданні майнової шкоди. Звертає увагу, що потерпілий, наздогнавши його, мав намір завдати удар металевою битою у скроневу область голови, отримання чого, ймовірно, призвело б до небезпечних для життя ушкоджень, й тільки больовий шок від завданого ним потерпілому удару ножем дав йому змогу уникнути цього удару. Стверджує, що завдавши потерпілому удар ножем, діяв у стані необхідної оборони.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Посилається на те, що судом не в повному обсязі враховано, що ОСОБА_6 свою провину у скоєному злочину не визнав, жодним чином не розкаюється у вчиненому, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням майнову та моральну шкоду, а також позицію потерпілого ОСОБА_10 , який просить покарати ОСОБА_6 суворо.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, в задоволенні цивільних позовів потерпілого ОСОБА_10 та прокурора відмовити. Обгрунтовує скарги невідповідністю обставин, вказаних в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, встановленим під час досудового розслідування та недоведеністю під час досудового розслідування стороною обвинувачення наявності прямого умислу в діях обвинуваченого, що виключає можливість притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та скаргу захисника ОСОБА_7 , вважали, що їх апеляційні вимоги необхідно задовольнити через невідповідність обставин, вказаних в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, встановленим під час досудового розслідування, та недоведеністю під час досудового розслідування стороною обвинувачення наявності прямого умислу в діях обвинуваченого.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок. Заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, вважав їх безпідставними, а вирок суду стосовно ОСОБА_6 законним та обгрунтованим і просив залишити його в цій частині без змін, а скарги без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_10 вважав апеляційну скаргу прокурора обгрунтованою і просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 .

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , міркування прокурора, думку потерпілого ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є необгрунтованими.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.
З викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 доводами про те, що обвинувачений ОСОБА_6 завдавши ОСОБА_10 удар ножем діяв у стані необхідної оборони, апеляційний суд погодитися не може.
Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом і спростовані наведеними у вироку доказами, зміст яких детально відображено у вироку.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними показання потерпілого ОСОБА_10 , який як в ході досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту (а.п. 195-202 т. 1), так і в суді давав послідовні показання про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, що в нього 01 жовтня 2015 року близько 15.00 години ледве не «врізався» автомобіль «Ніссан», а раніше незнайомий ОСОБА_6 , який був пассажиром «Ніссан», почав на нього лаятися, бити руками, сам він лише раз вдарив ОСОБА_6 рукою в обличчя, а коли з його автомобіля вийшов його напарник з бейсбольною битою, якою хотів налякати нападників, ОСОБА_6 відібрав биту, почав їх нею бити, при цьому вдарив його по голові, нозі, розбив телефон, скло в автомобілі. Вказав, що він є учасником громадської організації «Дорожній контроль» і тому по рації викликав підмогу. ОСОБА_6 та його товариш намагалися поїхати з місця пригоди, проте він їх не відпускав, блокував їх машину, оскільки хотів викликати поліцію, а коли ОСОБА_6 кинув під тролейбус його бейсбольну биту, підняв її та з битою в руці почав наздоганяти ОСОБА_6 , який біг до автомобіля «Ніссан», вказуючи, що він біг за ОСОБА_6 з битою не з метою його вдарити, а хотів його зупинити до того часу, доки приїдуть поліцейські, а обвинувачений зупинився та різко вдарив його у живіт ножем.
Показання потерпілого ОСОБА_10 об`єктивно підтверджуються відеозаписом з відео реєстратора з автомобіля «Форд транзит», яким керував потерпілий ОСОБА_10 (а.п. 110-114 т. 1), відеозаписом з камер ломбарду з місця події, з якого вбачається, що дії ОСОБА_6 по спричиненню ОСОБА_10 тілесного ушкодження ножем не могли бути спричинені випадково або з метою самозахисту, а завдавалися ціленаправленно (а.п. 94-96 т. 1).
Також зазначене підтверджують і показання свідка ОСОБА_12 , який в суді показав, що водій «Ніссан» разом з ОСОБА_6 вдвох накинулися на ОСОБА_10 , тоді він взяв бейсбольну биту та теж вийшов до них, його прижали до автомобіля та забрали биту, якою ОСОБА_6 розбив скло автомобіля ОСОБА_10 та наносив останньому удари, сторонні жінки намагалися їх розтягти, водій «Ніссан» намагався поїхати, проте ОСОБА_10 не давав йому поїхати. ОСОБА_6 кинув биту під тролейбус та почав тікати. ОСОБА_10 підняв биту та погнався за ОСОБА_6 , а потім він побачив, що ОСОБА_10 лежить на асфальті, в нього тече кров.
В суду не було підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого та вищевказаного свідка, оскільки їх показання об`єктивно узгоджувалися і доповнювали один одного, а також відповідали іншим доказам у провадженні, а тому він правильно обґрунтував ними свої висновки у вироку. Мотивів для обмови обвинуваченого потерпілим ОСОБА_10 та цим свідком суд не встановив.
Про те, що ОСОБА_6 наносив удари битою потерпілому ОСОБА_10 показала свідок ОСОБА_13 , яка розповіла, що бачила, як із «Джипа» вийшов раніше незнайомий ОСОБА_6 з дубинкою, витяг хлопця з іншого автомобіля та почав бити куди попало, при цьому крові на них вона не бачила, биту бачила тільки в руках у ОСОБА_6 , який потім бросив биту під автобус і почав тікати.
Свідок ОСОБА_14 у суді пояснив, що разом з ОСОБА_6 їхав на своєму автомобілі «Ніссан», коли їх підрізав мікроавтобус, водій якого став висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, між останнім та ОСОБА_6 розпочалася обоюдна бійка. ОСОБА_10 не давав їм уїхати, блокував рух автомобіля своїм тілом. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, щоб розблукувати рух, йому вдалося проїхати вперед, через деякий час прибіг ОСОБА_6 , він був весь скривавлений.
Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив ступінь тяжкості заподіяних ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що мало місце проникаюче колото-різане поранення черева з ушкодженням внутрішніх органів, яке відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент їх спричинення. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо локалізації, характеру й механізму утворення виявленого у ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, з`ясувавши їх з іншими доказами, суд установив, що вони не суперечать механізму, розкритому потерпілим при допиті в судовому засіданні, а також зазначеному в обвинувальному акті.
Як убачається з висновку експерта, виявлене у потерпілого тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з ушкодженням внутрішніх органів спричинено від механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв у напрямку спереду назад, знизу доверху, що підтверджується характером поранення та напрямком раньового каналу.
Про наявність умислу у ОСОБА_6 саме на спричинення тяжких тілесних пошкоджень ОСОБА_10 свідчить виникнення конфлікту між потерпілим та обвинуваченим зі свідками з нікчемного приводу, поведінка кожного з учасників конфлікту та наявність реальної можливості ОСОБА_6 , який не був водієм автомобіля, залишити місце події, викликати поліцейських з приводу конфлікту, обставини спричинення тілесних пошкоджень потерпілому а саме їх спричинення вже наприкінці бійки, а також характер та локалізація виявленого у потерпілого тілесного пошкодження, який було нанесено обвинуваченим з силою, достатньою для їх спричинення в життєво важливий орган.
Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченого ОСОБА_6 суд обгрунтовано піддав сумнівам його доводи про те, що тілесні ушкодження ним були спричинені потерпілому у стані афекту, і погоджується з висновком суду про те, що виявлення у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не є доказом знаходження обвинуваченого у стані необхідної оборони та його невинуватості.
Інших даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань потерпілого ОСОБА_10 , не встановлено.
З матеріалів провадження видно, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, викладені у їх апеляційних скаргах, в тому числі і щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження та його безпідставне засудження, є аналогічними тим, що обвинувачений та сторона захисту вже висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.
Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинуваченого та захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Виходячи з наведеного є необгрунтованими доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 у скаргах і про те, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні грунтуються на суперечливих доказах. З цих підстав не можна погодитися і з їх доводами про те, що суд неправильно застосував кримінальний закон.
Посилання у своїй скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 на відомості про протиправну, на його думку, поведінку потерпілого ОСОБА_10 щодо учасників дорожнього руху, притягнення останнього до кримінальної відповідальності, не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 .
Таким чином, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обгрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони не грунтуються на матеріалах провадження, тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Апеляційний суд вважає покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України достатнім та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни вироку апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

Постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може буди подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4