Справа № 461/2786/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/109/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №461/2786/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.296 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 12 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку, Азербайджанська Республіка, громадянина Азербайджану, зареєстрованого в Азербайджанській Республіці за адресою: АДРЕСА_1 , в Україні за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнановинним у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання із визначенням іспитового строку терміном два роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 03.03.2018 року, о 19 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні хостелу «Пан хостел», що по вул. Городоцькій, 45 у м. Львові, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, проявляючи грубу силу та зухвалість, під надуманим, дріб`язковим приводом розпочав конфлікт з ОСОБА_11 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою та, використовуючи заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень кухонний ніж, наніс потерпілому удар ножем по тулубу, заподіявши, згідно з висновком експерта № 82/18 від 15.03.2018 року, колото-різану рану грудної клітки зліва по задньо-підпаховій лінії в проекції 4-го ребра, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

На даний вирок прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та засудити за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України на три роки позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безпідставного застосування ст.75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з наведеного, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання мають значення та повинні враховуватись обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Як вбачається із п. п. 2, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», таке рішення має бути належним чином умотивоване. Відповідно до ст. 370 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнав свою вину лише в судовому засіданні під тиском наявних у кримінальному провадженні доказів, які доводять його вину, при цьому стверджував, що винуватий сам потерпілий, а досліджуючи обставини кримінального правопорушення, ОСОБА_6 під час вчинення хуліганських дій застосував ніж, а удари наносив в грудну клітину зліва.
Зазначені дані негативно характеризують особу ОСОБА_6 , свідчать про дуже високий ризик повторного вчинення ним злочину та небезпечність такої особи для суспільства. Звільнення у даному випадку обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає у запобіганні злочинам, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).
Водночас, стороною обвинувачення надано суду першої інстанції достатні докази, що свідчать про неможливість забезпечити виправлення поведінки обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Таким чином, вищенаведеним обставинам у їх поєднанні суд першої інстанції не дав відповідної оцінки з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Відтак висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можна визнати обґрунтованим, а вирок в цій частині - законним і вмотивованим.
З урахуванням того, що в ході перегляду судового рішення необхідно дати оцінку правильності призначеного покарання, з метою недопущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в порядку ч.3 ст.404, ч.1 ст.405 КПК України, слід дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, зокрема дані, що характеризують особу засудженого, висновок судово-медичної експертизи.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про обставини події та заперечення апеляційної скарги, виступ захисника ОСОБА_8 , який просив відхилити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За змістом ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання, судом при з`ясуванні питання порядку дослідження доказів, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .
Однак в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 , даючи пояснення на заперечення апеляційної скарги ствердив, що конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_11 розпочався з ініціативи потерпілого, а ніж, яким було заподіяно тілесне ушкодження, знаходився в приміщенні кухні, де і мав місце конфлікт та не був заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень. Також наголосив, що такі показання він давав і в суді першої інстанції.
Виходячи із змісту показань обвинуваченого ОСОБА_6 , ним оспорюються фактичні обставини кримінального провадження, а тому не могли бути застосовані положення ст.349 КПК України при розгляді даного кримінального провадження. Розгляд такого без дослідження доказів, проведено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та прав обвинуваченого на захист.
Колегія суддів позбавлена можливості перевірити зміст показань ОСОБА_6 даних ним в суді першої інстанції, оскільки не можливо відтворити такі з технічного носія інформації, долученого до матеріалів кримінального провадження.
Поряд з тим, розгляд кримінального провадження проводився також у відсутності потерпілого, що також є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки не можливо встановити фактичні обставини події без заслуховування його показань.
З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в суді першої інстанції допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому постановлений відносно ОСОБА_6 вирок суду слід скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.296 КК України у Галицькому районному суді м.Львова.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, така підлягає до часткового задоволення, оскільки вирок суду першої інстанції скасовується, а кримінальне провадження скеровується на новий судовий розгляд, а не постановляється вирок апеляційного суду. При цьому колегія суддів вважає, що у випадку підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, призначення покарання із застосуванням положень ст.75 КК України слід вважати м`яким.
Запобіжний захід ОСОБА_6 слід залишити тримання під вартою до дня проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не більше ніж до 12 січня 2019 року.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 12 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.296 КК України у Галицькому районному суді м.Львова.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити тримання під вартою до дня проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж до 12 січня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4