Справа № 308/2664/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за № 0000267, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2019 року, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 146 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ, Миколаївська область, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який тимчасово не працює, неодруженого, раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням, у кримінальному провадженні за № 0000267, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2019 року, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 146 КК України, погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що як з`ясовано під час досудового розслідування, 05 березня 2019 року біля 22 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на узбіччі дороги за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, залякуючи потерпілого фізичною розправою у разі невиконання останнім пред`явленої вимоги, тобто діючи з погрозою насильства над потерпілим, з метою заволодіння грошовими коштами без законних на те підстав змушував ОСОБА_9 надати грошові кошти в сумі 18 000 гривень, однак останній відмовився виконувати незаконну вимогу.

Окрім цього з`ясовано, що 05 березня 2019 року біля 22 години 10 хвилин ОСОБА_5 , попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто діючи за попередньою змовою групою осіб, порушуючи передбачене Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом, тобто діючи незаконно, перебуваючи на узбіччі дороги за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою заволодіння грошовими коштами у сумі 18 000 гривень, тобто діючи з корисливих мотивів, протиправно перешкоджав людині обрати за своєю волею місцезнаходження, а саме: після того як ОСОБА_8 зв`язав ОСОБА_9 руки будівельними затичками та одягнув на його голову поліетиленовий пакет, розпочав завдавати серію ударів в область голови останнього, протиправно помістивши згодом потерпілого до багажного відділення легкового автомобіля марки «Mazda» модель «3» з номерним знаком Республіки Словаччина « НОМЕР_1 », та вирушив на вказаному транспортному засобі у напрямку села Галоч Ужгородського району, де 05 березня 2019 року о 23 годині 56 хвилин був зупинений працівниками Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

В клопотанні вказано, що 06 березня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб (вимаганні), та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий вказує, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наразі наявні докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК слідчим та прокурором надано оцінку в сукупності всіх обставини, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 146 КК України;

2) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Так, відповідно до статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 189 КК України, є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Слідчий вказує, що враховуючи викладені вище обставини, є можливим зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти ризиками, передбаченим п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також беручи до уваги необхідність забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків слідчий за погодженням з прокурором звертається до суду з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні вказано, що застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо підозрюваного ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 24 березня 2005 року та «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року, оскільки саме такий запобіжний захід дасть реальну можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36, 40, 131, 132, 176-179, 183, 184, 186, 194 КПК України, слідчий просить : застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ, Миколаївська область, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який тимчасово не працює, неодруженого, раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Окрім того просить, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прошу не визначати розмір застави, так як злочин скоєний ОСОБА_5 вчинений із погрозою застосування насильства над потерпілим.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання. При цьому повідомив, що потерпілий претензій до підозрюваного не має.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є спосіб забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього зобов`язань, не впливати на свідків та потерпілого. Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 189 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Слідчий суддя враховує, що згідно наданого до матеріалів клопотання протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06 березня 2019 року, останній вказував про відсутність підстав боргування грошових коштів, та присутність двох осіб, один з яких є його знайомий ОСОБА_10 , які були в салоні автомобіля 05.03.2019 року під час зв`язування йому рук, одягнення йому на голову кулька та після цього нанесення йому ударів по голові. Після чого його перемістили в багажний відсік автомобіля.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно наданих до матеріалів клопотання протоколів допиту свідків працівників поліції присутніх під час події 05.03.2019 року, останні вказують про те, що саме ОСОБА_5 повідомив, що в багажному відділенні знаходиться його разом з ОСОБА_8 знайомий на ім`я ОСОБА_11 .

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів лише 06.03.2019 року, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, офіційно не одружений. Разом з тим, потрапляв в поле зору правоохоронних органів, що підтверджується довідкою про судимість з УІЗ ГУНП в Закарпатській області, що вказує про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що останній офіційно не працює, має постійне місце проживання та позитивно характеризуються за місцем проживання.

Матеріали кримінального провадження, на які посилався прокурор у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона захисту, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 та ч.2 ст. 146 КК України.

Доводи сторони захисту про відсутність підстав вважати підозру обгрунтованою, не є підставою відмови в обранні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості підозри наданими слідчому судді доказами.

Доводи сторони захисту що потерпілий ОСОБА_9 претензій до підозрюваного ОСОБА_5 не має, також не може служити підставою для відмови в обранні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки ст. 189 КК України не віднесена до категорії правопорушень приватного обвинувачення.

Однак, зазначені обставини, повинні бути враховані при обранні запобіжного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя враховує, при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , зазначений слідчим та прокурором ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань. При цьому, слідчий суддя враховує покази потерпілого ОСОБА_9 станом на 06.03.2019 року та заяву станом на 07 березня 2019 року.

Слідчий суддя враховує, що в разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу пов`язаного з позбавленням волі, він може відшукати та знищити речові докази у даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи у сукупності всі обставини справи, вважаю доведеним, що встановленні під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу пов`язаного з позбавленням волі обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною 2 статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб (вимаганні), та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчинених ним кримінальних правопорушень.

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваним відносно потерпілого ОСОБА_9 безпосередньо застосовувалось насильство, про що свідчить його покази та інші докази додані до матеріалів клопотання.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 було вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілого, вважаю за можливе у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за № 0000267, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2019 року, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 146 КК України, погоджене прокурором задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ, Миколаївська область, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який тимчасово не працює, неодруженого, раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 02.05.2019 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1