Справа № 314/5614/18
Провадження № 1-кп/314/179/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.19 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000972 від 17.10.2018 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Скелювате, Вільнянський район, Запорізька область, громадянина України, освіта середньо-технічна, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , проходячи в період часу з 25.03.2016 року по 16.06.2017 року службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)», тобто будучи особою молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби, та будучи відповідно до підпункту «д» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», умисно не подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, яка подається наступного року після припинення такої діяльності, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК України, за наступних обставин: наказом Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) від 25.03.2016 № 63 о/с, ОСОБА_3 було призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони цієї установи, а наказом тієї ж установи № 75/ ОС-17 від 31.03.2017 року присвоєно спеціальне звання - сержант внутрішньої служби.

Згідно з ч. 6 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу Україні» від 23.06.2005 року № 2713-ІV, сержант внутрішньої служби належить до осіб молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби, тому ОСОБА_3 , відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII є суб`єктом, на якого поширюється дія вищевказаного Закону України, та суб`єктом декларування.

25.03.2016 року ОСОБА_3 ознайомлений із Попередженням про відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, зокрема з вимогами статті 366-1 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 , звільнений з займаної посади за власним бажанням 16.06.2017 року на підставі наказу Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» від 16.06.2017 року № 130/ОС-17 і ознайомлений цього ж дня під особистий підпис з вимогами ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо зобов`язання до 01.04.2018 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевою самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті Національного агентства в Реєстрі.

Абзацом другим частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктів 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. При цьому, відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації - Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089, така декларація суб`єкта декларування подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.

Проте, станом на 11.09.2018 року, згідно з відомостями з Реєстру, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року ОСОБА_3 не подав, хоча зареєструвався в Реєстрі 23.03.2017 року. У зв`язку з цим, Національне агентство листом від 09.07.2018 року № 44-01/29663/18 повідомило ОСОБА_3 про факт неподання відповідної декларації та зобов`язало останнього подати декларацію після звільнення протягом 10 днів з дам отримання повідомлення, згідно з вимогами ст. 49 вищевказаного Закону.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 110), лист Національного агентства, яким повідомлено ОСОБА_3 про необхідність подання декларації, 18.07.2018 року останній отримав особисто, однак упродовж, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», десяти діб. ОСОБА_3 , декларацію не подав та не надав жодних пояснень або заперечень щодо поважності причин неподання декларації.

Тим самим, ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання після звільнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», у період часу з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, перебуваючи за місцем реєстрації, фактичного місця мешкання, роботи, тощо, діючи умисно, не подав її.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 366-1 КК України як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції".
Під час досудового розслідування 30.11.2018 року прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 уклали між собою угоду про визнання винуватості з наступними умовами:
підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_3 повністю визнає вину у злочині, зазначеному в обвинуваченні;
сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ст. 366-1 КК України у виді 1-го року позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим). Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості. У судовому засіданні встановлено, що він цілком розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та іншим вимогам закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб; виконання угоди обвинуваченим є можливим, і у кримінальному провадженні наявні фактичні підстави для визнання її винуватості.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, та ухвалення вироку згідно з її умовами.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 366-1 КК України, укладену 30 листопада 2018 року між обвинуваченим та прокурором ОСОБА_6 .
Відповідно до умов укладеної угоди про визнання винуватості:
визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Іспитовий строк ОСОБА_3 встановити тривалістю в 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки: протягом строку випробування не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Роз`яснити ОСОБА_3 право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_7

22.01.2019