Справа № 333/6865/18
Провадження №1-кп/333/263/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштована, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
29 листопада 2018 року о 12 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу, з полки розташованої у спальній кімнаті, таємно викрала мобільний телефон «Самсунг» в корпусі чорного кольору ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 800 грн., який належить потерпілій ОСОБА_5 .
Описаними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 800грн.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнала себе винуватою у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та пояснила що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно 29 листопада 2018 року в денний час доби, вона перебуваючи в якості гостя в приміщенні квартири АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу, з полки розташованої у спальній кімнаті, таємно викрала мобільний телефон «Самсунг», який в подальшому намагалася здати в ломбард. На даний час телефон повернуто потерпілій ОСОБА_5 . У скоєному щиросердечно розклюється.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачена не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачену ОСОБА_4 дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останньої за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченої (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючи особистість обвинуваченої обставини раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 , дані про її особу, відсутність у обвинуваченої судимості, щире каяття обвинуваченої, його позитивну поведінку після вчинення злочинів (не порушувала покладені на неї процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду), суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та призначити покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винної у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850грн.

Речові докази: мобільний телефон «Самсунг» в корпусі чорного кольору ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити у користуванні останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізької апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1