В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/2168/18

Провадження № 1-кп/348/149/19

22 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження №0000590 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученої, на утриманні має одну малолітню динину, непрацюючої, не судимої, громадянки України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 186 та ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а також вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Злочини нею вчинено при наступних обставинах:

24 серпня 2018 року приблизно о 11:00 год. обвинувачена ОСОБА_4 , перебувала у житловому будинку ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . В цей час у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, без застосування насильства або погрози його застосування, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій та їх очевидність, обвинувачена ОСОБА_4 відкрито викрала, взявши із столу мобільний телефон марки «Nокіа» модель «1280» вартістю 200 гри., із карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., чим спричинила останній майнову шкоду на загальну суму 225 грн., після чого не реагуючи на зауваження та прохання ОСОБА_5 зупинитись, незважаючи на своє викриття, залишила місце вчинення злочину.

Окрім того, 29 серпня 2018 року приблизно о 03:00 год. обвинувачена ОСОБА_4 знаходилась в с.Лоєва по вул. Грушевського, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де на узбіччі дороги зупинила автомобіль марки «Skoda Fаbіа» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який рухався в напрямку смт. Делятин, Надвірнянського району та який належить ОСОБА_6 . Перебуваючи в салоні вказаного автомобіля, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне, викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5», сірого кольору ІМЕІ №: НОМЕР_2 №: НОМЕР_3 , вартістю 4000 грн., з силіконовим чохлом кремового кольору вартістю 200 грн., сім-карткою мобільного, оператора «Мобілич» вартістю 25 грн. та сім-карткою мобільного оператора «Водафон» вартістю 25 грн., який знаходився біля сидіння водія, заховавши його в кишеню, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4250 гривень. Після вчинення крадіжки обвинувачена ОСОБА_4 вийшла з автомобіля та покинула місце скоєння злочину з викраденим майном, і в подальшому розпорядилася викраденим на власний розсуд.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та дала суду показання про те, що вона проживає в смт.Делятин, Надвірнянського району разом із своєю родиною, має на утриманні малолітню динину 8 років, а також доглядає за хворою матір"ю. На життя заробляє тимчасовими сезонними заробітками, в тому числі допомагаючи людям по господарству.

Стосовно події 24 серпня 2018 року пояснила наступне. В серпні 2018 року вона допомагала працювати по господарству ОСОБА_5 в смт.Делятин - Шевелівка, за що остання їй платила певні кошти. Цього дня приблизно о 11.00 год. вона знаходилася в середині житлового будинку потерпілої, де на столі побачила мобільний телефон. Потерпіла ОСОБА_5 в цей час також знаходилася в будинку. Побачивши мобільний телефон, вона вирішила його взяти, сказавши при цьому потерпілій, що їй потрібно подзвонити в особистих справах. ОСОБА_5 почала кричати, щоб їй повернули телефон, однак на прохання та крики потерпілої вона не зреагувала і пішла з викраденим до себе додому, де приблизно через дві години приїхали працівники поліції в зв"язку із вчиненням крадіжки. В подальшому викрадений телефон вона повернула потерпілій.

Щодо обставин 29.08.2018 року обвинувачена ОСОБА_4 пояснила наступне. Після святкування іменин ОСОБА_7 вона пізно вночі поверталася додому і зупинила попутний автомобіль, щоб її підвезли. Водія до цього випадку вона не знала. Їдучи в напрямку смт.Делятин, в населеному пункті Лоєва Надвірнянського району, вона попросила водія дати їй свій мобільний телефон зателефонувати, так як в її телефоні розрядилася батарея, але водій відмовся. Через невеликий проміжок часу вона, скориставшись тим, що водій за нею не спостерігає і відволікся увагою на дорогу, вона непомітно для нього взяла мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», сірого кольору, який знаходився біля сидіння на панелі і поклала його собі в кишеню та невдозі вийшла з салону автомобіля. Картки оператора мобільного зв"язку вона не витягувала з телефону, так як мала намір ним ще покористуватися, однак до неї вранці приїхали працівники поліції, яким добровільно видала викрадене. У вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення за скоєне та запевнила суд, що подібного більше не повториться і просить її суворо не карати, врахувати, що вона виховує малолітню дитину, допомагає хворій матері.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченої та дослідив дані, які характеризують її особу.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилися, подали суду заяви, в яких зазначили, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_4 не мають, та просять її суворо не карати і не позбавляти волі, а кримінальне провадження просить розглянути в їх відсутність.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали, що характеризують її особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, кваліфіковані вірно.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. із послідуючими змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Тому при призначенні покарання ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, її поведінку до і після вчинення злочинів, відношення до вчиненого, а також думку потерпілої сторони, які претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої немають і не настоюють на суворій мірі покарання, а також обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом"якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку, а також обов`язки по догляду за малітньою дитиною.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України щодо особи похилого віку.

З врахуванням всіх обставини справи, всіх даних про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , її поведінки до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що їй слід призначити покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статтей, що передбачають покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі.
Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 та ряд обставин, що пом`якшують її покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ще можливе без реального відбування покарання і ще є підстави звільнити її від відбування призначених основних покарань у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та з врахуванням вище наведеного і думки потерпілих, суд прийшов до висновку, що обвинуваченій слід визначити іспитовий строк 1 рік. Згідно ст.76 КК України на обвинувачену під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нею нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`явлено.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні .

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, ч.1 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 місяців арешту;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , з врахуванням вимог ст.72 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити її від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1, 2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирати.

Речові докази: мобільний телефон «Nокіа» модель «1280» із карткою мобільного оператора «Київстар», який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 та сім-картку мобільного оператора «Мобілич» і сім-картку мобільного оператора «Водафон», які знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 - повернути власникам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1