В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000273 від 07.09.2015 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2015 року, приблизно о 19 год. 50 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВМW» моделі «530», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 , всередині якого знаходилися пасажири ОСОБА_6 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_7 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, рухаючись по автомобільній дорозі Н-13 сполученням Львів-Самбір-Ужгород, зі сторони м. Перечин у напрямку м. Ужгород, проїжджаючи 235 км + 99,7 м, в населеному пункті с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, у вищевказані час та напрямку, де дорога має дві смуги руху, по одній в кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 «вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків» та має заокруглення ліворуч з обмеженою оглядовістю, діючи всупереч вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, діючи самовпевнено та самонадіяно, проігнорував вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1, дорожнього попереджувального знаку 1.2 та те, що дорога має заокруглення ліворуч з обмеженою оглядовістю, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21083», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в той час, маючи перевагу, рухався по своїй смузі у напрямку м. Перечин.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи № 394 від 21.09.2015 року водій автомобіля марки «ВАЗ» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок у вигляді підшкірного крововиливу голови, лінійного перелому кісток склепіння черепа, багатоуламкового перелому кісток основи черепа та кісток лицевого скелету, закритого перелому кісток носа, відкритого перелому нижньої щелепи, закритого перелому п`ятого пальця лівої кисті, закритого перелому правого стегна, багатоуламкового перелому обох колінних суглобів, закритого перелому великогомілкової кістки, багатоуламкового перелому правої ступні, закритого перелому нижньої третини лівої стегнової кістки, закритого перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки, перелому грудного відділу хребта на межі восьмого-дев`ятого грудних хребців з пошкодженням спинного мозку, перелому кісток тазу, переломів ребер зліва із розривом пристінкової плеври, субархноїдального крововиливу, забою головного мозку, розривів низхідної частини грудного відділу аорти, серцевої сорочки, серця, легень, селезінки, печінки, забою нирок, що ускладнилося масивною внутрішньою кровотечею, призвело до розвитку шоку і стало безпосередньою причиною його смерті. Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Виникли вказані тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за вищенаведених обставин.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Обвинувачений ОСОБА_4 у даному судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що 06.09.2015 року, ввечері, у період часу з 16.00 год. по 19.00 год., він, керуючи автомобілем «ВМW», н/з НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 60-70 км/год. в с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ». Зауважив на тому, що особливу роль у вказаній дорожньо-транспортній пригоді зіграло те, що у той день йшов дощ, його автомобіль є не новим, а також нерівність дорожнього покриття, внаслідок чого він виїхав на зустрічну смугу. Крім того, обвинувачений зазначив, що на самому повороті є нерівна дорога, про що він не знав, але цього та саму дорожню обстановку не врахував. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, а саме, перелом щелепи і в нього був струс мозку. Після дорожньо-транспортної пригоди у найближчий час він зустрівся з потерпілим у лікарні та на даний момент ним відшкодована матеріальна та моральна шкода, яку назвав потерпілий. Про вчинене шкодує та просить суд не карати його суворо. У судовому засіданні обвинувачений просив затвердити мирову угоду від 27.03.2018 року, укладену між ним та потерпілим ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_9 у дане судове засідання не з`явився, при цьому 25.05.2018 року через канцелярію суду надійшла заява, підписана потерпілим ОСОБА_9 та його представником ОСОБА_10 , в якій зазначено, що він ОСОБА_9 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з укладенням 27.03.2018 року мирової угоди в частині повного відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди заявляє, що претензій до ОСОБА_4 матеріального та морального характеру, які б виходили за межі укладеної мирової угоди, не має, внаслідок чого просить при визначенні виду і розміру покарання ОСОБА_4 не притягати його до реальної міри покарання у виді позбавлення волі і не заперечує щодо застосування судом ст. 75 КК України відносно покарання обвинуваченому ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Від представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 через канцелярію суду надійшла заява від 20.11.2018 року, згідно з якою останній просить провести судовий розгляд кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000273 від 07.09.2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без участі потерпілого ОСОБА_9 , який не може прибути до суду у зв`язку з перебуванням на роботі. Також представник потерпілого повідомив про неможливість його прибуття у судове засідання, призначене на 16.00 год. 20.11.2018 року, оскільки є зайнятим в іншому процесі в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області. Просить затвердити мирову угоду в даній справі, укладену та підписану 27.03.2018 року між ОСОБА_4 (цивільним відповідачем) та ОСОБА_9 (цивільним позивачем). Крім того, представник потерпілого повідомив, що наслідки укладення вказаної мирової угоди та закриття провадження у справі ОСОБА_9 роз`ясненні та зрозумілі.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до необережних, дані про особу винного, який є молодим за віком, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, проходить стажування у стоматологічному кабінеті «Еліт Дент», де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття, вчинення злочину вперше, відшкодування завданих збитків.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його поведінку після вчинення злочину, з урахуванням позиції потерпілого ОСОБА_9 , який просить не притягати обвинуваченого до реальної міри покарання у виді позбавлення волі, претензій матеріального та морального характеру, які б виходили за межі укладеної мирової угоди, до обвинуваченого не має, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбаченого ст. 76 КК України обов`язку.

З огляду на ступінь необережної форми вини дій обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що після дорожньо-транспортної пригоди він критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у визнанні ним своєї вини, відношенні до потерпілого ОСОБА_9 та добровільному відшкодуванні завданих збитків, а також наявність у обвинуваченого на утриманні батьків, які є особами з інвалідністю, для допомоги та утримання яких йому знадобиться використання транспортного засобу, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити міру покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке покарання у даному випадку буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпілим ОСОБА_9 (цивільним позивачем) подано цивільний позов до ОСОБА_4 (цивільного відповідача) про стягнення з останнього матеріальної шкоди в розмірі 9581,99 грн. та моральної шкоди в розмірі 1200000 грн.

Під час судового провадження попереднім складом суду (головуючий суддя ОСОБА_11 ) задоволено клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 про залучення до судового розгляду даного кримінального провадження щодо останнього в частині розгляду заявленого цивільного позову ТДВ СТДВ «Глобус» та із занесенням до журналу судового засідання (21.01.2016 - 23.06.2016 року) відповідного запису судом було постановлено притягнути до участі у справі вказану юридичну особу ТДВ СТДВ «Глобус».

Представником ТДВ СТДВ «Глобус» на адресу суду були надіслані письмові пояснення, згідно з якими представник страхової компанії просив цивільний позов у частині вимог до ТДВ СТДВ «Глобус» залишити без розгляду.

Суд зазначає, що оскільки суб`єктний статус ТДВ СТДВ «Глобус» згідно з вимогами ЦПК України, як учасника справи у межах поданого цивільного позову визначено не було та ОСОБА_9 (цивільним позивачем) жодних матеріально-правових вимог до зазначеної юридичної особи не пред`явлено, то відповідно цивільний позов до ТДВ СТДВ «Глобус» судом не розглядається.

Цивільним позивачем ОСОБА_9 21.06.2017 року подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою він просив стягнути з ОСОБА_4 на його ( ОСОБА_9 ) користь 1186150,60 грн. моральної шкоди.

25.05.2018 року до суду надійшла заява про укладення мирової угоди разом з мировою угодою від 27.03.2018 року, підписаною ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , згідно з якою на підставі ст. 207 ЦПК України сторони просять визнати укладену між ними мирову угоду і закрити провадження у справі в частині цивільного позову.

Відповідно до умов вказаної мирової угоди вони, що нижче підписалися: з однієї сторони ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ужгороді Закарпатської області, що зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , надалі іменований «СТОРОНА 1», та з другої сторони ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Ужгороді Закарпатської області, РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , надалі іменований «СТОРОНА 2», у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 06.09.2015 року, близько 19 год. 50 хв., внаслідок якої водій ОСОБА_4 «СТОРОНА 2», керуючи автомобілем марки «ВМW», моделі «530», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_4 , рухався по автомобільній дорозі Н-13 сполученням Львів-Самбір-Ужгород, зі сторони м. Перечин у напрямку м. Ужгород та проїжджаючи 235 км + 99,7 м, в населеному пункті с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, діючи всупереч вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21083», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , рідного брата ОСОБА_9 , визнаного потерпілим у кримінальному провадженні № 0000273 «СТОРОНИ 1», в результаті чого ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 394 від 21.09.2015 року отримав тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, виходячи зі свого волевиявлення, з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок склали цю мирову угоду наступного змісту:

1. ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у скоєній зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді та погоджується з тим, що ним нанесено матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 179681,39 (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня тридцять дев`ять копійок).

2. «СТОРОНА 1» та «СТОРОНА 2» констатують, що на момент підписання мирової угоди ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_9 129681,39 грн. матеріальної та моральної шкоди.

3. З метою дійти примирення з потерпілим, ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 залишок завданої ним матеріальної та моральної шкоди в розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень до 01.04.2019 року, дотримуючись наступного графіку платежів:

3.1. До 01.07.2018 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.2. До 01.10.2018 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.3. До 01.01.2019 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.4. До 01.04.2019 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

4. Підписання сторонами цієї угоди свідчить про те, що сторони повністю визнають та погоджуються з зазначеними сумами грошей та строками.

5. Отримання кожного із зазначених платежів повинно підтверджуватись письмовою розпискою ОСОБА_9 .

6. Я, ОСОБА_4 , вправі передати, а я, ОСОБА_9 , зобов`язуюсь прийняти всю суму грошових коштів повністю або частково до спливу зазначеного в угоді строку.

7. У разі невиконання ОСОБА_4 своїх обов`язків по цій угоді та неповернення ним зазначених сум грошей у передбачені цією угодою строки, ОСОБА_4 зобов`язується нести всі витрати, пов`язані з примусовим виконанням цієї угоди, виконавчим збором тощо.

8. У разі зміни адреси проживання (листування) будь-якої зі сторін, кожна зі сторін зобов`язується повідомити про це іншу сторону у строк не більше п`яти днів з дня зміни адреси.

9. Сторони ознайомлені з положенням ч. 4 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з яким укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Сторони усвідомлюють та розуміють, що затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі, наявність якої відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою про відмову судом у відкритті провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також в разі, якщо є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

10. Також сторонам зрозумілі положення ч. 2 та ч. 3 ст. 208 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, що має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і в разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Суд вважає, що вказана заява про затвердження мирової угоди підлягає до задоволення, а мирова угода затвердженню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд, перевіривши, що умови мирової угоди між сторонами стосуються їх прав та обов`язків, предмета спору і не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, що наслідки укладення мирової угоди та затвердження її судом, а також закриття провадження у справі з вказаних підстав відомі та зрозумілі сторонам, суд приходить до висновку про наявність підстав згідно з приписами ст. 207 ЦПК України для затвердження мирової угоди між сторонами від 27.03.2018 року та закриття провадження у справі в частині цивільного позову.

За приписами ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Разом з тим, суд констатує про отримання потерпілим ОСОБА_9 від обвинуваченого ОСОБА_4 наступних грошових сум: в розмірі 56250 грн., як відшкодування матеріальної шкоди згідно з розпискою від 08.10.2015 року; в розмірі 400 доларів, як відшкодування матеріальної шкоди згідно з розпискою від 02.02.2016 року; в розмірі 13500 грн., як відшкодування моральної шкоди згідно з розпискою від 21.03.2017 року; в розмірі 52000 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розмір якої визначено мировою угодою від 27.03.2018 року, згідно з розпискою від 27.03.2018 року; в розмірі 12500 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розмір якої визначено мировою угодою, згідно з розпискою від 01.08.2018 року; в розмірі 12500 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розмір якої визначено мировою угодою, згідно з розпискою від 15.10.2018 року.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні було обрано згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2015 року у виді домашнього арешту, строк дії якої у відповідності до ч. 6 ст. 181 КПК України припинив свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні у загальній сумі 3030,80 грн., з яких за проведення автотехнічної експертизи № 299 від 08.09.2015 року в сумі 890 грн., автотехнічної експертизи № 300 від 08.09.2015 року в сумі 890 грн., транспортно-трасологічної експертизи № 22/124 від 11.09.2015 року в сумі 460,80 грн., автотехнічної експертизи № 328 від 22.09.2015 року в сумі 790 грн., покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 127, 128, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. ст. 49, 207, 208, 255 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього судом обов`язок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступний обов`язок: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заяву ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про укладення мирової угоди від 27.03.2018 року задовольнити.

Затвердити мирову угоду від 27.03.2018 року, згідно з якою вони, що нижче підписалися: з однієї сторони ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ужгороді Закарпатської області, що зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , надалі іменований «СТОРОНА 1», та з другої сторони ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Ужгороді Закарпатської області, РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , надалі іменований «СТОРОНА 2», у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 06.09.2015 року, близько 19 год. 50 хв., внаслідок якої водій ОСОБА_4 «СТОРОНА 2», керуючи автомобілем марки «ВМW», моделі «530», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_4 , рухався по автомобільній дорозі Н-13 сполученням Львів-Самбір-Ужгород, зі сторони м. Перечин у напрямку м. Ужгород та проїжджаючи 235 км + 99,7 м, в населеному пункті с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, діючи всупереч вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21083», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , рідного брата ОСОБА_9 , визнаного потерпілим у кримінальному провадженні № 0000273 «СТОРОНИ 1», в результаті чого ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 394 від 21.09.2015 року отримав тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, виходячи зі свого волевиявлення, з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок склали цю мирову угоду наступного змісту:

1. ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у скоєній зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді та погоджується з тим, що ним нанесено матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 179681,39 (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня тридцять дев`ять копійок).

2. «СТОРОНА 1» та «СТОРОНА 2» констатують, що на момент підписання мирової угоди ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_9 129681,39 грн. матеріальної та моральної шкоди.

3. З метою дійти примирення з потерпілим, ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 залишок завданої ним матеріальної та моральної шкоди в розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень до 01.04.2019 року, дотримуючись наступного графіку платежів:

3.1. До 01.07.2018 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.2. До 01.10.2018 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.3. До 01.01.2019 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

3.4. До 01.04.2019 року ОСОБА_4 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

4. Підписання сторонами цієї угоди свідчить про те, що сторони повністю визнають та погоджуються з зазначеними сумами грошей та строками.

5. Отримання кожного із зазначених платежів повинно підтверджуватись письмовою розпискою ОСОБА_9 .

6. Я, ОСОБА_4 , вправі передати, а я, ОСОБА_9 , зобов`язуюсь прийняти всю суму грошових коштів повністю або частково до спливу зазначеного в угоді строку.

7. У разі невиконання ОСОБА_4 своїх обов`язків по цій угоді та неповернення ним зазначених сум грошей у передбачені цією угодою строки, ОСОБА_4 зобов`язується нести всі витрати, пов`язані з примусовим виконанням цієї угоди, виконавчим збором тощо.

8. У разі зміни адреси проживання (листування) будь-якої зі сторін, кожна зі сторін зобов`язується повідомити про це іншу сторону у строк не більше п`яти днів з дня зміни адреси.

9. Сторони ознайомлені з положенням ч. 4 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з яким укладена мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Сторони усвідомлюють та розуміють, що затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі, наявність якої відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою про відмову судом у відкритті провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також в разі, якщо є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

10. Також сторонам зрозумілі положення ч. 2 та ч. 3 ст. 208 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, що має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і в разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Позивач (стягувач): ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрити.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Строк пред`явлення до виконання судового рішення про затвердження мирової угоди три роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 3030 (три тисячі тридцять) гривень 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Речові докази: автомобіль марки «ВМW» моделі «530», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 , що переданий для зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Ужгородському РВ УМВС України в Закарпатській області (Ужгородському РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області) повернути ОСОБА_4 ; автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21083», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий для зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Ужгородському РВ УМВС України в Закарпатській області (Ужгородському РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області) повернути ОСОБА_8 ; фрагменти подушок безпеки з водійського керма та з боку передньої пасажирської панелі, які упаковано у спеціальні пакети експертної служби, що направлені для зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області (Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області) знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1