ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/518/18 Справа № 191/4893/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001337 від 05 серпня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст..49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрито.
Рішення суду обґрунтовано тим, що 07 липня 2016 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_8 , знаходився в салоні автомобіля швидкої медичної допомоги марки УАЗ-469 д/н НОМЕР_1 , який рухався з с.Славгород Синельниківського району в напрямку м.Синельникове Дніпропетровської області, де, на грунті особистих неприязних стосунків, у нього виникла сварка з фельдшером швидкої медичної допомоги ОСОБА_9 . У цей момент у ОСОБА_8 в ході вказаного конфлікту раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись при цьому обличчям до потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 діючи умисно, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар потерпілому ОСОБА_9 в область лівого ока. В результатів злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: синця та набряку мяких тканин обох повік лівого ока, субконюктивальних крововиливів лівого ока, які, згідно висновку судово-медичної експертизи від 20 вересня 2016 року № 278, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції під час постановлення своєї ухвали зазначив, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав, однак обвинувачується у скоєнні злочину невеликої тяжкості, з часу вчинення якого, тобто з 07 липня 2016 року, по даний час минув дворічний строк, у зв`язку з чим ОСОБА_8 слід звільнити від кримінальної відповідальності. З цих підстав й цивільний позов ОСОБА_9 не підлягає розгляду, що не позбавляє останнього права звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. З мотивувальної частини ухвали виключити дані про те, що обвинувачений у судовому засіданні вину не визнав. Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 . В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в мотивувальній частині ухвали вказано, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, визнав свою провину, однак цивільний позов не визнав. Далі за текстом у мотивувальній частині ухвали вказано, що обвинувачений у судовому засіданні вину не визнав, але просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину визнав частково.
Крім того, в мотивувальній частині ухвали судом вказано, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , тоді як потерпілим було надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, тобто під час судового розгляду покази потерпілого ОСОБА_9 як доказ не досліджувались.
Також на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшли заперечення від потерпілого ОСОБА_9 , в яких останній просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року скасувати як незаконну, притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 не з`явилися, повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши суддюдоповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з наданих матеріалів, 27 серпня 2018 року у судовому засіданні в суді першої інстанції було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001337 від 05.08.2016 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.. 49 КК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судове рішення у формі ухвали повинно відповідати вимогам статей 368, 372 КПК України.
В даному випадку судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані з наступних підстав.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні цього питання суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину та особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені нормами КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст.. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Згідно ст.. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Разом з тим, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі вищезазначеної статті закону, не врахував приписи ч.2 ст. 49 КК України, де зазначається про те, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
В наданих матеріалах кримінального провадження наявні численні факти ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, а саме неявки в судові засідання за наявності підтверджень його належного повідомлення про слухання справи, у зв`язку з чим судовий розгляд неодноразово відкладався та судом застосовувалися примусові приводи обвинуваченого.
Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про закриття кримінального провадження та безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі зазначеної ним норми закону, що мало наслідком, крім іншого, і не вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , що в свою чергу призвело до порушення судом норм чинного законодавства.
Крім того, суд першої інстанції допустив певні суперечності під час складання свого рішення, а саме в мотивувальній частині ухвали судом вказано, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, визнав свою провину, однак цивільний позов не визнав. Далі за текстом у мотивувальній частині ухвали вказано, що обвинувачений у судовому засіданні вину не визнав, але просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, і суд при вирішенні питання по суті враховує, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав, однак обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
До того ж, в мотивувальній частині ухвали судом вказано, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , тоді як покази потерпілого ОСОБА_9 безпосередньо в судовому засіданні як доказ не досліджувались.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і з урахуванням загальних засад кримінального провадження, вважає, що ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляд в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та закриття кримінального провадження №0001337 від 05.08.2016 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4