Справа № 507/1429/18
Провадження № 1-кп/496/214/19
УХВАЛА

14 березня 2019 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 310 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування слідчим суддею Роздільнянського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який відповідними ухвалами суду був продовжений, зокрема, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2019 року на строк до 16 березня 2019 року. Тобто строк тримання під вартою обвинуваченого, встановлений ухвалою суду, закінчується 16 березня 2019 року, однак судове провадження не закінчено.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на ту обставину, що прокурором не доведено жодного ризику, зазначеного у клопотанні.

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішенні ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, не одружений, не має постійного місця проживання, станом на теперішній час не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, є особою без громадянства, тому, на думку суду, може переховуватися від суду.

Будь-яких даних про зменшення ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, в судовому засіданні не встановлено.

Натомість будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, суду не надано, тобто ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено.

Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а тому є підстави для продовження строку тримання вартою.

Керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме: з 14 березня 2019 року по 12 травня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3