Рівненський апеляційний суд
_________________________________ копія:
У Х В А Л А
Іменем України

04 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000214 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Заозерне, Любомльського р-ну, Рівненської обл., проживає по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;
За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 (далі-прокурор) на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2018 року у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. У решті вирок суду просить залишити без змін.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Також, прийнято судом рішення про стягнення з ОСОБА_4 у дохід держави витрати пов`язані із залученням експертів для проведення: 1) судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-794/17 від 27.10.2017 року в розмірі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн.. 70 (сімдесят) коп.; 2) судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-795/17 від 06.11.2017 року в розмірі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн.; 3) судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-902/17 від 22.11.2017 року в розмірі 2968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп., а всього, на загальну суму 5194 (п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Судом також було вирішено питання щодо речових доказів, а саме: вантажний сідловий тягач DAF, р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Chereau», р.н. НОМЕР_2 - вирішено повернути власнику; напівчеревики вирішено знищити та CD диск з відеозаписами з камер зовнішнього спостереження АЗС «БРСМ-Нафта» - ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини і правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. В основу обґрунтувань, наведених вимог скарги додає, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не навів мотивів, якими він керувався у ході прийняття рішення не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому, на думку прокурора, є достатні підстави для його призначення обвинуваченому.

За вироком суду, ОСОБА_4 22 вересня 2017 року, приблизно о 23-й год. 30 хв., у темну пору доби, керуючи вантажним сідловим тягачем «DAF», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Chereau», р.н. НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю 76 км./год. по правій смузі проїзної частини автодороги Київ-Чоп зі сторони м.Київ у напрямку м.Львів, на 327-му км. вищевказаної автодороги, що в межах Рівненського р-ну, Рівненської обл., у порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення перешкоди для руху, а саме пішохода, який знаходився на проїзній частині, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм помер на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, і зазначені порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її відхилити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, із таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин, які викладені в формулюванні обвинувачення та вироку суду, а також щодо кваліфікації його дій судом першої інстанції, оскільки це питання прокурором в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, та вони були дотримані судом першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також, із вказааної постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що у кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.ст. 286, 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції вищевказаних законом вимог, що стосується призначеного покарання ОСОБА_4 у частині призначення додаткового покарання.

Доводи прокурора на предмет невідповідності призначеного судом покарання обставинам кримінального провадження та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що стосується не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із оскаржуваного вироку вбачається, що вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_4 , суд враховував: характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

З урахуванням перелічених фактичних обставин кримінального провадження, суд прийшов до переконання про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 мінімального покарання, що встановлене у санкції ч.2 ст.286 КК України, за якою він засуджується, а саме - у виді позбавленні волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами та, при цьому, знайшов підстави для застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання із випробуванням та покладенням на нього обов`язків, згідно ст.76 КК України.

Суд визнав, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, зазначені прокурором в апеляційній скарзі щодо відсутності у судовому рішенні мотивації суду, що стосується підстав непризначення ОСОБА_4 додаткового покарання за вчинений злочин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки жодних аргументів, які б надали суду апеляційної інстанції дійти висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, прокурор у скарзі не навів. До того ж, зазначені ним доводи про необхідність скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції, не узгоджуються з положеннями ст..ст.420, 421 КПК, які регламентують підстави для його ухвалення.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті ОСОБА_4 не притягувався, за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, а підстав, які б обтяжували обвинуваченому покарання судом першої інстанції встановлено не було.

Потерпіла в суді першої інстанції, як убачається з вироку, просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання, що також враховується колегією суддів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а істотних порушень законодавства, що стали би підставою для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового судом апеляційної інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження встановлено не було.

Пунктом першим ч.1 ст.407 КПК України суду апеляційної інстанції надано право за наслідками розгляду апеляційної скарги залишити вирок суду першої інстанції без змін

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0000214 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1