ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2740/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/130/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 19.01.2005 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі,

2) 23.03.2005 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст 70 ч. 4 КК України приєднано 3 місяці позбавлення волі і остаточно призначено 7 років 9 місяців позбавлення волі,

Визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26.03.2015 по 31.08.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 3250 гр.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати, пов`язані із виконанням судово-товарознавчих експертиз по справі, у загальній сумі - 613 (шістсот тринадцять) грн. 80 коп. на користь держави.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України

Згідно вироку приблизно о 22-00 годині 14 березня 2015 року ОСОБА_7 перебував біля супермаркету «Рост Холодногірський», що розташований по вулиці Полтавський Шлях, 140 в м. Харкові. В той час він побачив раніше йому невідомого ОСОБА_9 , який рухався у напрямку по вул. Клапцова в м. Харкові. Брюх- ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з прямим умислом, направленим на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 повторно, з корисливим мотивом, з метою наживи, знаходився поряд із будинком №6 по вул. Клапцова в м. Харкові, де скориставшись тим, що потерпілий перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відтягнув його до гаражів і шляхом ривку зірвав з плеча ОСОБА_9 сумку, в якій знаходились робоча форма, ключі від квартири, що не представляють для нього матеріальну цінність, та мобільний телефон марки «НТС ONE S», що представляє для нього матеріальну цінність, чим спричинив останньому матеріальну шкоду в розмірі 2002 грн., після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, приблизно о 12-00 годині 21 березня 2015 року ОСОБА_7 зайшов у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_3 , який належить ФОП ОСОБА_11 . Саме в той час він помітив на торговому стенді тактичні перчатки марки «Меchanix» і в нього виник злочинний умисел на їх викрадення. Для доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання шкоди потерпілій стороні і, бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливим мотивом, з метою наживи, викрав тактичні перчатки марки «Меchanix». Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті скоєного злочину потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на суму 570 грн.

Крім того, 22 березня 2015 року приблизно о 00 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля перехрестя вул. Підлісна та вул. Афанасіївська, у м. Харкові підійшов ззаду до ОСОБА_8 та наніс останньому один удар кулаком в область спини та штовхнув останнього, від чого потерпілий впав на землю, отримавши саднини на обличчі та руках, що є легкими тілесними ушкодженнями за ступенем тяжкості. Після цього ОСОБА_7 , діючи з корисливого мотиву, зірвав з ОСОБА_8 барсетку, у якій знаходилися шапка в`язана спортивна, окуляри для корекції зору, два СD диски не ліцензійні, ємністю 700 мб з записами програм, які для потерпілого ОСОБА_12 не представляють матеріальної цінності, та грошові кошти у сумі 250 гривень, які для потерпілого ОСОБА_8 , представляють матеріальну цінність. Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденим майном та грошима на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:

Прокурор у кримінальному провадженні посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4-х років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений Брюх-Орлоє є раніше 2 рази судимий за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів.

Не став на шлях виправлення та продовжив злочинну діяльність, що свідчить про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

За таких обставин застосування до нього звільнення від відбування покарання є необґрунтованим та не відповідає загальним засадам призначення покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Зазначає, що вирок суду є необгрутованим та невмотивованим, а висновок про доведеність його провини зроблено на підставі недопустимих доказах, зокрема:

Висновок товарознавчої експертизи № 38 яка була проведена спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_13 , яка не є експертом у розумінні ЗУ «Про судову експертизу»

Протокол пред`явлення для впізнання ОСОБА_7 від 26 березня 2015 року (впізнання потерпілим ОСОБА_14 ). складено з порушеннями, оскільки у додатку до нього стоїть інша дата, також в ньому не зазначені паспортні дані понятих, а відтак їх неможливо допитати в суді. Крім того, у протоколі зазначено про застосування технічного засобу фіксації СДЖМ Д 540., але його характеристик немає.

Вказує, що судом необгрунтовано відхилено покази свідків сторони захисту: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Вказані свідки, як і інші попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, їх покази не були спростовані.

Свідок ОСОБА_18 чітко зазначив в судовому засіданні про те. що саме він скоїв злочини, інкриміновані ОСОБА_7 , однак судом також було проігноровано вказані покази.

Висновок експерта № 970-ая/15 щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_19 від 26 березня 2015року не може бути доказом, оскільки експертом потерпілий безпосередньо не оглядався, а іншим наявність у нього тілесних ушкоджень не доведена.

Заява ОСОБА_20 про добровільну видачу телефону від 19 березня 2015 р.. протокол огляду предмету від 20.03.2015, не може бути доказами, оскільки не відкривалась стороні захисту.

Також автор апеляції вказує на наступне.

На а.с. 74 (т.2) міститься протокол огляду предмету від 20 березня 2015 року (телефону, який ніби то був переданий потерпілим слідчому). Тобто протокол було складено наступного дня (згідно заяви ОСОБА_21 він передав телефон 19 березня 2015) та чомусь лише о 18 годині 40 хвилин.

У протоколі зазначено про те, що особам, які беруть участь у проведенні огляду, роз`яснено про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання. В той же час у протоколі далі зазначено, що технічні засоби під час огляду не використовувались. У протоколі відсутній імей телефону, що також не дає змоги його точно ідентифікувати. Тобто протокол складено з порушенням ст. 100 КПК України.

Судом задоволено клопотання захисника про виклик понятих, присутніх під час огляду, одним із яких була семи десяти шестилітня жінка ОСОБА_22 , яка з невідомих причин о 18 год 40 хвилин знаходилась у приміщенні РВМ. Жоден із понятих навіть не отримав повістку про виклик (можливо тому, що адреси зазначені у протоколі, видумані, або поняті не були присутніми під час проведення слідчої дії).

Сам протокол містить виправлення, що свідчить про його фальсифікацію та ставить під сумнів наявність вказаних понятих під час проведення слідчої дії. Сам же телефон стороні захисту не відкривався, та для огляду в суді не надавався.

Щодо протоколу проведення слідчого експерименту від 16.04.2015р. Під час допиту в суді ОСОБА_7 повідомив, що слідчий експеримент не проводився, а насправді його було вивезено до невідомих раніше йому гаражів, без слідчого, в наручниках сфотографовано на їх фоні. Жодних прав чи обов`язків йому не роз`яснювалось, а поняті, які приймали участю у ньому не проживають за адресою вказаною у протоколі, та з цих причин не з`явились в судове засідання, а сам протокол складений з порушенням. Крім того, його пояснення у протоколі слідчого експерименту надані під тиском працівників правоохоронних органів.

Стосовно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2015 року, то автор апеляції вважає, що він також складений з порушеннями, оскільки особи пред`явлені для впізнання є абсолютно не схожими один на одного, а самі фотографії є штучно звуженими, що викривляє зображення на них. Самі оригінали фотографій у матеріалах провадження відсутні. Крім того, у протоколі нерозбірливо зазначені адреси понятих.

Також автор апеляції зазначає, що повідомив, що ніяких тактичних печаток він не видавав оскільки не викрадав останніх. Крім того, в порушення сг. 290 КПК України під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення не надавались для огляду стороні захисту жодні речові докази. Також ці речові докази не досліджувались і в судовому засіданні.

Ці печатки також не пред`являлись для впізнання так званій потерпілій, у якої ніби то вони були викрадені. А тому неможливо дійти висновку про те, чи перебували ці печатки коли-небудь у володінні ОСОБА_23 . Висновок експертизи щодо їх вартості складено на підставі нормативно-правових актів, які втратили чинність.

Крім того, заяву про видачу цих печаток він написав під тиском працівників правоохоронних органів.

Акт інвентаризації не містить посилань на бухгалтерські чи інші облікові документи, які б давали змогу встановити дату придбання, оприбуткування печаток, загальну кількість товару, яким чином було встановлено кількість нестачі, місце проведення інвентаризації, яким чином було встановлено нестачу.

Враховуючи, що акт не містить часу його складання, то можна припустити, що його було складено о 9 годині ранку, та, відповідно, вже зранку перчатки були відсутні у магазині. А тому обвинувачений не міг фізично їх викрасти.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив суд апеляційної інстанції призначити обвинуваченому більш суворе покарання, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 .
Покази зазначених потерпілих є логічними, послідовними та несуперечливими, що додатково підтверджується відомостями, що зафіксовані в протоколах слідчого експерименту від 16.04.2015 року та 26.03.2015 року.
Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 надали в судовому засіданні пояснення, якими підтвердили застосування до них насильства та вчинення грабежу саме ОСОБА_7 , а потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що 21 березня 2015 року в приміщенні магазину знаходився обвинувачений ОСОБА_7 після чого вона виявила відсутність перчаток. Показання потерпілої ОСОБА_11 , додатково підтверджуються заявою ОСОБА_7 від 26.03.2015, написаної ним власноруч, згідно якої він добровільно видав перчатки марки «Меchanix» у кількості 2-х шт.(т. 2 а.с. 52.),
Підстав для обмовлення обвинуваченого потерпілими не встановлено.
Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 22 КПК України передбачено, що Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Отже, під час судового розгляду в суді першої інстанції, як сам обвинувачений так і його захисник не були позбавлені можливості задавати питання потерпілим, свідкам та іншим допитуваним особам, з`ясовувати причини розбіжностей в їх свідченнях, які на думку сторони захисту мали місце.
Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що низка доказів у справі є недопустимими та посилається зокрема на відсутність в них адрес проживання понятих.
Колегія суддів, не погоджується з такими доводами обвинуваченого, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у справі міститься ряд процесуальних документів протокол огляду місця події від 22.03.2015 року, два протоколи проведення слідчого експерименту від 16.04.2015 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2015 року, протокол огляду предмету від 26.03.2015 року, два протоколи пред`явлення особи для впізнання від 24.03.2015 року та ряд інших (Т.2 арк. 26-65), в яких в графі поняті вказані прізвище, ім`я, по батькові та адреса проживання.
Таким чином слідчим були виконані всі вимоги КПК України, а тому судом першої інстанції обґрунтовано вказані докази були визнані належними та допустимими.
Крім того, сторонами у справі не заявлено будь яких клопотань про необхідність повторного дослідження в суді апеляційної інстанції доказів у справі, повторного допиту потерпілих або свідків.
При цьому матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що адреси чи відомості щодо понятих не відповідають дійсності.
Посилання обвинуваченого на виправлення, які начебто містяться в процесуальних документах а також порушення, допущені під час проведення процесуальних дій, також відкидаються колегією суддів, оскільки повторне дослідження цих доказів апеляційним судом не здійснюється.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого стосовно недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання від 26.03.2015 року та 08.04.2015 року, колегія суддів вказує наступне.
Суд першої інстанції дослідив вказані докази безпосередньо під час судового розгляду, надав їм належну оцінку та у відповідності до норм КПК України визнав їх належними та допустимими. Крім того, потерпілі підтвердили своїми показаннями що приймали участь у вказаних процесуальних діях та впізнали обвинуваченого, обравши його серед інших запропонованих слідчим.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також визнаються колегією суддів необґрунтованими.
Висновок товарознавчої експертизи № 38 (Т.2 арк. 18) також на думку колегії суддів є допустимим доказом. Суд першої інстанції у графі кваліфікація вказано, що ОСОБА_24 є оцінювачем майна в матеріальній формі, а відтак має повноваження, щодо проведення оцінки майна. Крім того ОСОБА_24 була ознайомлена з правами та обов`язками експерта та попереджалася про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.
Крім того, стороною захисту з приводу своєї позиції щодо невідповідності кваліфікації експерта, не заявлялося клопотання про допит ОСОБА_24 ані під час судового розгляду в суді першої інстанції ані під час апеляційного перегляду вироку в суді апеляційної інстанції.
Також обвинувачений у своїй апеляційній скарзі стверджує про його непричетність до вчинення злочинів, а також зазначає, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 повідомив, що саме він вчинив інкриміновані ОСОБА_7 злочини.
Разом з тим, ця версія була перевірена судом та спростована.
Згідно ухвали суду від 28.07.2016 року судом направлялось судове доручення прокурору Харківський області для здійснення перевірки показів ОСОБА_25 , шляхом проведення слідчих дій.
В ході виконання даного доручення була винесена постанова від 12.09.2016 року про закриття кримінального провадження, оскільки під час проведення досудового розслідування отримати докази, які б підтверджували причетність ОСОБА_25 до вказаних злочинів не виявилось можливим , а також не було отримано доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_25 до вказаних злочинів. Також було встановлено, що ОСОБА_26 та ОСОБА_27 перебувають в дуже близьких стосунках
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що покази свідка ОСОБА_25 направлені тільки на те, щоб допомогти обвинуваченому ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
Крім того, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду показань допитаних під час судового розгляду в суді першої інстанції свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які надали пояснення відносно того, що ОСОБА_28 та 22 березня 2015 року знаходився за місцем проживання у гуртожитку.
Вказані показання суперечать фактичним обставинам, встановленим у судовому засіданні, та спростовуються показаннями потерпілих, іншими доказами, дослідженими під час судового слідства. Крім того ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є друзями обвинуваченого, а ОСОБА_15 його дружиною.
Таким чином у колегії суддів немає підстав вважати, що кримінальні правопорушення були вчинене іншою особою, а не обвинуваченим ОСОБА_7 , винуватість якого встановив суд першої інстанції за результатами судового розгляду.

В апеляційній скарзі обвинуваченого окрім іншого міститься посилання на застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування, а саме застосування до нього фізичного та психологічного тиску.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були вжиті всі необхідні заходи для перевірки тверджень ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів дізнання та досудового слідства, які були спростовані постановою від 21.09.2016 про закриття кримінального провадження №0000059 від 16.01.2016, розпочатого прокуратурою Харківської області на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова про перевірку доводів ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (т. 2 а.с. 220-221).
Відомостей про скасування або оскарження вказаної постанови слідчого стороною захисту не надано.
Посилання обвинуваченого на дослідження судом першої доказів, які не були пред`явлені стороні захисту у відповідності до положень ст. 290 КПК України також не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції дотримався вимог закону, провів судовий розгляд у повній відповідності до норм ст. ст. 342-368 КПК України та аргументував свої висновки лише тими доказами, які були надані стороні захисту на ознайомлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині апеляційних доводів та вимоги щодо закриття кримінального провадження.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином відповідно; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимість не знята та не погашена, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір-інваліда ІІ групи з 2014 р., дружину інваліда І групи з 2007 р., працює.
Також, судом враховано відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Крім того суд, врахував що з моменту інкримінованих обвинуваченому злочинів минуло більш ніж два роки та знаходячись на волі він не скоїв інших злочинів, на цей час працює, одружений, має дружину та матір , які є інвалідами.
Таким чином, висновок суду стосовно виду та розміру покарання яке необхідно призначити ОСОБА_7 , з подальшим звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим.
Відтак, призначене покарання ОСОБА_7 є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а підстав для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції та призначення більш суворого покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.
Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -