Справа № 161/1575/19 Провадження № 11-сс/802/80/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
володільця майна ОСОБА_6 ,
представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0000271 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий слідчого відділу Луцького ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, ТМ «Land Rover», моделі «Freelander 2», сірого кольору, із н.з. « НОМЕР_1 », у цілісному стані, без пошкоджень, належний ОСОБА_10 , яка є громадянкою Литви, який станом на 29.01.2019 року перебував у користуванні ОСОБА_6 , із подальшою забороною користування, розпорядження, відчуження, вилучений за добровільної згоди останнього та поміщений на штраф майданчик Луцького ВП, що на вул. Грибоєдова, 2, м. Луцька, який є безпосередньо знаряддям вчинення злочину.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року клопотання задоволено та накладено арешт на вказаний транспортний засіб із подальшою забороною користування, розпорядження, відчуження.
Не погоджуючись із рішенням суду, володілець майна ОСОБА_6 оскаржує його з мотивів незаконності та необґрунтованості. Вказує, що транспортний засіб належить йому та його дружині ОСОБА_10 (громадянці Литви) на праві спільної сумісної власності. Посилається на те, що слідчим не наведено жодних підстав, передбачених ч.2 ст.167 та ч.2 ст.170 КПК України, для накладення арешту на вказаний автомобіль. З огляду на наведене просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, володільця майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати накладений арешт, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Крім того, матеріалами кримінального провадження стверджується, що згідно з постановою слідчого від 29 січня 2019 року вилучений автомобіль, ТМ «Land Rover», моделі «Freelander 2», сірого кольору, із н.з. « НОМЕР_1 », визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні.
Твердження апелянта про належність йому вказаного транспортного засобу на праві спільної сумісної власності з дружиною ОСОБА_10 (громадянці Литви) спростовуються наявним у матеріалах провадження свідоцтвом про реєстрацію автомобіля на ім`я ОСОБА_10 .
Дослідивши вказані обставини та документи, що їх підтверджують, в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний транспортний засіб може бути предметом вчинення кримінального правопорушення чи зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження, дослідження їх органами досудового слідства та подальшого проведення судових експертних досліджень.
Доводи апелянта про незаконність накладення арешту на вищевказаний автомобіля безпідставні та не є такими, що тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді.

Нових доказів під час апеляційного розгляду провадження скаржником надано не було.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді