№1-кп/755/290/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2019 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №008820 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно різноробочим, зі середньо-технічною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 10.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, згідно зі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , у двадцятих числах лютого місяця 2014 року, більш точніша дата органом досудового дослідування не встановлено, перебував у палатці «Правий Сектор», наметового містечка Майдану Незалежності в м. Києві, у військовому підсумку відшукав гранату РГД-5 зі вкрученим запалом та в цей час, у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне, тобто без передбаченого законом дозволу, придбання вказаної гранати та запалу, з метою їх подальшого незаконного носінні й незаконного зберігання, як боєприпасу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 взяв гранату РГД-5 зі вкрученим запалом та помістив її у кишеню своєї куртки, тим самим, незаконно придбав бойовий припас та почав зберігати при собі, перенісши гранату РГД-5 до місця своєї реєстрації, а саме - до квартири АДРЕСА_3 , де став зберігати з метою подальшого носіння, не маючи на те відповідного дозволу. Продовжуючи свої злочинні дії, 24 вересня 2018 року, о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем реєстрації, а саме в квартирі АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про наявність бойової гранати РГД-5, переклав її до своєї сумки та на таксі направився до житлового будинку АДРЕСА_4 . У період часу, з 02 години 30 хвилин до 02 години 50 хвилин, 24 вересня 2018 року, працівниками поліції був затриманий ОСОБА_3 та під час проведення огляду місця події, у присутності понятих, у його сумці було виявлено та вилучено гранату РГД-5, яку він незаконно придбав, зберігав і носив без передбаченого законом дозволу.

Згідно з висновком експерта № 14-317 від 28.09.2018 року: 1. Наданий на експертизу предмет є промислово виготовленим корпусом наступальної ручної осколкової гранати РГД-5 (об`єкт №1). Наданий на експертизу предмет є промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 (об`єкт № 2). 2. Корпус наступальної ручної осколкової гранати РГД-5 (об`єкт №1) не відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв, а є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини. Уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 (обєкт№2) є вибуховим пристроєм військового призначення і відноситься до бойових припасів. У порядку, передбаченому частиною 4 статті 69, частиною 3 статті 102 КПК України та частиною 2 статті 13 ЗУ «Про судову експертизу» зазначається, що при конструктивному поєднанні, наданого на дослідження уніфікованого запала дистанційної дії УЗРГМ-2 із наданим на дослідження корпусом наступальної осколкової ручної гранати РДД-5, що передбачено їх конструктивними особливостями та призначенням, отримані предмети будуть утворювати наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв, а саме ручних осколкових гранат.

Крім того, ОСОБА_3 у двадцятих числах лютого місяця 2014 року, більш точніша дата органом досудового дослідування не встановлено, перебуваючи по вул. Хрещатик, 22, у м. Києві, біля відділення поштового зв`язку міста Києва, знайшов поліетиленовий пакунок, в якому серед інших речей виявив уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ та в цей час, у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне, тобто без передбаченого законом дозволу, придбання уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ з метою подальшого незаконного носіння та незаконного зберігання як боєприпасу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 взяв даний поліетиленовий пакет, в якому серед інших речей знаходився уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ, тим самим, незаконно придбав бойовий припас та почав зберігати при собі, перенісши уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ до місця своєї реєстрації, а саме - до квартири АДРЕСА_3 , де став зберігати з метою подальшого носіння, не маючи на те відповідного дозволу. Так, 24 вересня 2018 року працівниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_3 , у період часу, з 15 години 15 хвилин до 19 години 00 хвилин, у присутності понятих, у сумці ОСОБА_3 було виявлено та вилучено серед інших речей уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ, який він незаконно придбав, зберігав та носив без передбаченого законом дозволу.

Згідно з висновком експерта № 14-321 від 15.11.2018 року: 1. Наданий на експертизу об`єкт № 1 являється промислово виготовленим корпусом гранати ОГ-17 від пострілу ВОГ 17М з невідомою речовиною. Наданий на експертизу об`єкт № 2 являється саморобним вибуховим пристроєм на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ. 2. Корпус гранати ОГ-17 від пострілу ВОГ 17М з невідомою речовиною не відноситься до вибухових пристроїв та бойових припасів. Саморобний вибуховий пристрій на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ є вибуховим пристроєм та відноситься до бойових припасів.

Зокрема, ОСОБА_3 , 24 вересня 2018 року, о 01 годині 10 хвилин, перебуваючи біля житлового будинку по вул. Регенераторній, 4, у м. Києві, побачив припаркований транспортний засіб марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 , та в цей час, у нього виник умисел на умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, обравши об`єктом свого злочинного посягання вказаний автомобіль. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 з метою умисного пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, за допомогою заздалегідь заготовленого предмету у вигляді салюту вулканічної системи загорання, впевнився, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, поставив даний салют до центральної частини кузова транспортного засобу марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 , запалив запальничкою гніт даного салюту, внаслідок чого, спричинив його горіння та горіння зовнішніх частин даного автомобіля, який на праві власності належить ТОВ «Перша лізингова компанія», після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Відповідно до висновку звіту про причину виникнення пожежі, причиною пожежі, яка сталась 24 вересня 2018 року в автомобілі Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4-А є занесення стороннього джерела запалення ззовні.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся та показав, що граната у нього знаходилася ще з часів Майдану, оскільки це було у вільному доступі, а так як він добре знається на боєприпасах, то вирішив її взяти, а саме - він перебував у наметовому містечку, де в намет у військовій сумці знайшов дану гранату, яку приніс додому за адресою: АДРЕСА_1 , де почав її тривалий час зберігати. У подальшому вирішив перевезти гранату на вул. Лобановського, с. Чайки, щоб її десь закопати. У цей час, йому зателефонував його знайомив та попросив, щоб він допоміг йому когось залякати, оскільки останні погрожували родині цього знайомого, на що він погодився і за адресою: АДРЕСА_5 , 24 вересня 2019 року підклав під автомобіль тієї людини, «Форд Фокус», салют. Зокрема, показав, що у день, коли він підклав салют, граната знаходилася у нього в сумці в розібраному стані, а саме запал знаходився окремо для того, щоб вона часом не спрацювала, оскільки знав, що при приєднанні запалу, утвориться дійсна граната. У подальшому, 24 вересня 2018 року, після підпалу автомобіля його відразу ж затримали працівники поліції. Крім того, показав, що за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , він також зберігав уніфікований запал дистанційної дії, який також знайшов під час Майдану по вул. Хрещатик у м. Києві, який у подальшому був вилучений під час обшуку. Зокрема, зазначив, що всі бойові припаси знаходилися в нього вдома за місцем реєстрації, а салют, яким він здійснив підпал автомобіля знаходився в нього тривалий час ще з Нового року. Крім того, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінальних правопорушень, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, усвідомив всі свої протиправні дії та відразу після затримання давав визнавальні показання і не ухилявся від слідства та суду.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколів огляду місця події від 24.09.2018 року; актів перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно-схожих на них предметів від 24.09.2018 року; висновку експерта № 14-317 від 28.09.2018 року; акту про пожежу від 24.09.2018 року; постанови про визнання потерпілим від 24.09.2018 року; постанови про залучення представника потерпілого від 16.11.2018 року; протоколу огляду речей від 25.09.2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 25.09.2018 року; протоколу обшуку від 24.09.2018 року; висновку експерта № 14-345 від 01.11.2018 року; висновку експерта № 14-321 від 15.11.2018 року; висновку експерта № 11-1/437 від 15.11.2018 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 16.11.2018 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд вбачає обтяжуючу обставину - рецидив злочину за ст. 309 КК України, однак, оскільки органом досудового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_3 цього висунуто не було, від цього він не захищався, суд не виходить за межі висунутого обвинувачення та не вказує у вироку щодо наявності обтяжуючої обставини з урахуванням зазначеного.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими, конкретні обставини кримінального провадження, дані про ОСОБА_3 , зокрема: під наглядом лікаря-психіатра й лікаря-нарколога не перебуває; за місцем проживання скарг від сусідів не надходило, раніше судимий.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_3 , його особи - раніше судимий, зокрема, дані кримінальні правопорушення вчинив під час іспитового строк, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, і тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, жалкує про скоєне, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у розмірах, наближених до мінімальних, передбачених санкціями ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 194 КК України - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково зарахувати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року та остаточно призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення вибухотехнічних експертиз № 14-317 від 28.09.2018 року в розмірі 1144 грн. 00 коп.; № 14-345 від 01.10.2018 року в розмірі 858 грн. 00 коп.; № 14-321 від 15.11.2018 року в розмірі 1716 грн. 00 коп. та судової експертизи № 11-1/437 від 15.11.2018 року в розмірі 1144 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 4862 грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: наступальну ручну осколкову гранату РГД-5; уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2; самооборонний вибуховий пристрій на основі промислово-виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ, які передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знищити.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «НОМТОМ» ІМЕІ: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в якому вставлена СІМ-картка мобільного оператора НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з оглянутою інформацією, що переданий у користування ОСОБА_3 залишити в нього.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: