Провадження № 1-кс/761/8806/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про зміну підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у кримінальному провадженні № 0000149 від 16.02.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що підстав для застосування такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою щодо ОСОБА_5 немає і його утримання в умовах Київського слідчого ізолятора є недоцільним та шкідливим для стану його здоров`я.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в діях підозрюваного ОСОБА_5 , відсутній склад кримінального правопорушення, визначеного ч.3 ст. 135 Кримінального кодексу України. Оскільки в час настання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 , будучи при тямі після зіткнення автотранспортних засобі, помітивши що автомобіль потерпілого ОСОБА_6 «Деу Ланос» (номерний знак НОМЕР_1 ) загорівся, вдався до порятунку осіб, що перебували в середині вказаного автомобіля. Крім того, згідно нотаріально складеної ОСОБА_6 заяви від 22 лютого 2019 р., посвідченої приватним нотаріусом КМНУ, ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_5 відшкодував усю заподіяну вказаній особі шкоду: як матеріальну, так і моральну в повному обсязі та просив не застосовувати до ОСОБА_5 міру покарання, пов`язану з триманням під вартою.
В клопотанні захисник зазначає, що підозрюваний сам потребує невідкладного лікування, яке в умовах перебування в стінах Київського слідчого ізолятора належним чином забезпечити не можливо.
Враховуючи вищевикладене, є потреба у зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Підозрюваний ОСОБА_5 посилався на відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, зазначив, що не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим просив суд змінити застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про продовження строку дії застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Крім того, окрему увагу звертав на те, що на даний час в рамках досудового розслідування необхідно провести значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі та використовуючи свої соціальні зв`язки, може перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000149 від 16.02.2019 р. за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України.
18 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про існування ризику переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду враховує, що Європейський Суд у своєму рішенні у справі «В. проти Швейцарії» зауважив, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Керуючись наведеним, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 , його соціальний статус, а також наявність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема те що підозрюваний через родичів повністю відшкодував усю заподіяну потерпілим матеріальну і моральну шкоду.
У той же час, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що існує ризик незаконного впливу підозрюваного на інших учасників кримінального провадження, оскільки на цьому етапі встановлені не всі особи, причетні до вчинення злочину.
Отже, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин слідчий суддя вважає, що дійсно існують певні ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до раніше не судимої особи може бути застосований лише у разі, якщо вона підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Покарання за інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення передбачає позбавлення волі понад зазначений строк.
Водночас, відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
З наведеного витікає, що рішення слідчого судді про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Практикою ЄСПЛ, зокрема рішеннями у справах «Бейєр проти Латвії», «Ердагоз проти Турції», «Фокс, Кемпбєлл і Хартлі проти Об`єднаного Королівства», встановлено, що обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції.
Тобто, обов`язковою умовою законності рішення про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчинені нею інкримінованого правопорушення.
Як встановлено вище, стороною обвинувачення доведено, що висунута ОСОБА_5 підозра є обґрунтованою.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести слідчому судді, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ст.178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, слідчий суддя зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність у нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, його майновий стан тощо.
При вирішенні даного клопотання слідчий суддя також враховує позицію потерпілих, яким матеріальна шкода відшкодована повністю, просять змінити запобіжний захід підозрюваному.
Зазначені обставини у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводять слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України,ст. 9 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 8, 9, 176-179, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України - задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України;
- носити електронний засіб контролю.
Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .
Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під домашнім арештом, визначити до 16 квітня 2019 року, але в межах строку досудового розслідування.
Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 до місця проживання і звільнити з-під варти.
На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1