печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9590/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , особи, що звернулася зі скаргою адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ "ТРІ Менеджмент" на постанову прокурора відділу нагладу за додержанням законів органми СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координаціїї правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_4 про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження № 0000165 від 07.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.361, ч.3 ст.27, ч.5 ст.185, ч.3 ст.27, ч.3 ст. 209 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
25.02.2019 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ТРІ Менеджмент» звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління з нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 25.01.2019 про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження № 0000165 від 07.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 361, ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 209 КК України.

В обґрунтування доводів скарги захисник зазначає, що ГУ СБ України у м. Києві та Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000165 від 07.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 361, ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 209 КК України

Кримінальне провадження № 0000165 від 07.09.2016 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. З ст. 27 та ч. 2 ст. 361, ч. З ст. 27 та ч. 5 ст. 185, ч. З ст. 27 та ч. З ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. З ст. 209 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. З ст. 209 КК України закрито щодо осіб на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпанням можливості їх отримати).

Кримінальне провадження № 0000165 від 07.09.2016 р. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення).

Проте, рішення про закриття кримінального провадження прокурором ОСОБА_4 , на думку особи, що звернулася зі скагою, є незаконним, оскільки приймалося ним з метою приховати свою особисту недбалість під час виконання вимог суду щодо усунення недоліків обвинувального акту. При прийнятті постанови прокурором не додержано принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження. Також прокурором неправомірно застосовано преюдицію у кримінальному провадженні, зокрема щодо його посилання на рішення Житомирського апеляційного суду від 27.12.2018 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «ТРІ Менеджмент», вимоги скарги підтримала.

Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляді скарги. У відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України, яка передбачає розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не с перешкодою для розгляду скарги. Враховуючи вказану норму закону, слідчий суддя, вража за можливе проводити розгляд за наявної явки учасників.

Слідчий суддя, заслухавши захисника, дослідивши матеріали, які обґрунтовують скаргу, матеріали кримінального провадження № 0000165 від 07.09.2016, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ГУ СБ України у м. Києві та Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000165 від 07.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 361, ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 209 КК України

Постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління з нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_4 від 25.01.2019 відмовлено в затвердженні обвинувального акту та відносно підозрюваних осіб закрито кримінальне провадження № 0000165 від 07.09.2016 на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпанням можливостей їх отримати,а саме кримінальне провадження № 0000165 від 07.09.2016 закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Звертаючись до слідчого судді зі скаргою, адвокат посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження прокурором ОСОБА_4 приймалося ним з метою приховати свою особисту недбалість під час виконання вимог суду щодо усунення недоліків обвинувального акту. Проте вказані твердження є хибними, виходячи з наступного.

Статтею 283 КПК України передбачено, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру або закрити кримінальне провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Прокурор, відповідно до принципу диспозитивності, визначеному ст. 26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених законом. Це зокрема, забезпечується ч. 1 ст. 36 КПК України, яка встановлює, що прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Виключно прокурору належить право визначати достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, на підставі їх оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що вчиняється за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом (ст. 94 КПК України).

Обвинувальний акт згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Таким чином, виключно прокурор у кримінальному провадженні, за наявності достатніх підстав та керуючись своїм внутрішнім переконанням має право приймати рішення про складання обвинувального акту або про його погодження.

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, що здійснюється слідчим суддею у кримінальному провадженні, не може втручатися у сферу дискреційних повноважень прокурора.

Тому прийняття постанови про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження від 25.01.2019 року відбувалося прокурором ОСОБА_4 за його внутрішнім переконанням самостійно та в межах його повноважень безвідносно до того, що було зазначено в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року щодо обвинувального акту.

Також судовим розглядом спростовано вимоги скарги щодо недотримання прокурором в повній мірі дотримано принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження. Вказаний висновок ґрунтується на наступному.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

У статтях 303-308 КПК України передбачено оскарження визначеного законом переліку рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до слідчого судді місцевого суду, у тому числі рішення прокурора про закриття кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя при здійснені судового контролю за законністю та обґрунтованістю постанови про закриття кримінального провадження має надати оцінку повноті досудового розслідування та повноті з`ясування усіх істотних обставин під час такого розслідування.

Вивченням постанови про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження від 25.01.2019 року та на підставі дослідження матеріалів досудового розслідування, що надані прокурором, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000165 від 07.09.2016 проведено повно, об`єктивно та всебічно. Під час досудового розслідування виконано усі можливі та необхідні слідчі та інші процесуальні дії для встановлення фактичних обставин справи.

При цьому особою, що звернулася зі скаргою не доведена можливість збирання стороною обвинувачення додаткових належних доказів у кримінальному провадженні.

За таких обставин встановлено, що стороною обвинувачення повністю вичерпана можливість отримання додаткових доказів, що вказує на повне та об`єктивне проведення досудового розслідування.

Щодо неправомірної, на думку особи, що звернулася зі скаргою, оцінки прокурором доказів та висновку про їх недопустимість у зв`язку із порушенням правил підслідності, відсутність повноважень на таку оцінку, слідчий суддя, вважає, що вказані доводи скарги не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому доводи про відсутність повноважень у прокурора на здійснення оцінки доказів не відповідають дійсності.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2016 року № 9-2388/04-16 щодо окремих питань, пов`язаних з процесуальних наслідками порушення правил підслідності під час досудового розслідування зазначено про те, що проведення досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, проведення окремих слідчих (розшукових) дій, заходів забезпечення кримінального провадження тощо, органом, до компетенції якого, згідно із процесуальним законодавством не віднесено його здійснення, порушує загальні засади законності здійснення кримінального провадження, закріплені у ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України та унеможливлює виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Серед іншого, у Листі також зазначено, що відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими визнаються докази отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, прокурор ОСОБА_4 , приймаючи оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження діяв відповідно до своїх повноважень та здійснив оцінку доказів, прийшовши до обґрунтованих висновків про їх недопустимість.

Щодо застосування прокурором преюдиції у кримінальному провадженні, зокрема щодо його посилання на рішення Житомирського апеляційного суду від 27.12.2018 року слідчий суддя, приходить до наступного.

У кримінальному процесі можна виділити такі види обов`язкових преюдиції:

1) кримінально-процесуальна:

- кримінальне провадження закривається, якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню (п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України);

- рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів (ст. 90 КПК України);

2) міжнародно-судова - суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року);

3) адміністративна - притягнення особи до адміністративної відповідальності є обставиною, яка характеризує особу обвинуваченого (п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України), але доведенню повторно не підлягає;

4) цивільно-процесуальна - відповідно до ч. 6 ст. 128 КПК України відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні.

В інших випадках застосування преюдицій хоча й не є обов`язковим, проте є правом органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді чи суду.

А тому прокурор ОСОБА_4 мав право у своїй постанові про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження від 25.01.2019 року посилатися на рішення Житомирського апеляційного суду від 27.12.2018 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Посилання захисника на те, що вказане судове рішення переглянуте за нововиявленими обставинами та скасоване, слідчим суддею до уваги не береться, оскільки на час винесення оскаржуваної постанови прокурора воно набрало законної сили та було чинним.

Таким чином, постанова про відмову в затвердженні обвинувального акту та закриття кримінального провадження від 25.01.2019 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а отже такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. 284, 303-309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 в інтеесах ТОВ "ТРІ Менеджмент" про закриття кримінального провадження - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом п`яти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1