Справа №639/6486/18
Провадження №1-в/639/1001/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника установи виконання покарань - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 19.05.2015 р. за ч. 3 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його умовно-достроково звільнити від відбування покарання, оскільки він своєю поведінкою довів своє виправлення та у вчиненні кримінального правопорушення щиро розкаюється.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці, хоча ймовірно і став на шлях виправлення, проте не довів свого виправлення, про свідчать дані про порушення ним режиму тримання у 2017-2018 роках без накладення на нього стягнень.

Представники ДУ «Холодногірська ВК №18» ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 19.05.2015 р. ч. 3 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.01.2016 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.01.2015 по 18.06.2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 21.01.2015 року, кінець строку: 22.02.2020 року.

На момент розгляду клопотання, тобто на 27.11.2018 року засуджений відбув 4 років 3 місяці 4 днів, лишилось 1 рік 2 місяці 26 днів.

Як вбачається з характеристика засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 21.01.2015 року. За час тримання у Харківській установі виконання покарань (27) характеризується негативно, порушив режим тримання, за що мав 1 (одне) стягнення, яке погашене у встановленому законодавством порядку. Заохочень не мав.

З 06.07.2015року відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18», за час відбування покарання 3 (три) рази (12.06.2015, 22.08.2015, 15.09.2015, 16.12.2016) допустив порушення вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Під впливом заходів виховного характеру переглянув своє ставлення до вимог режиму і змінив поведінку на кращу. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Однак, при дослідженні матеріалів особової справи, встановлено, що відповідно до витягів з протоколів №67 від 18.10.2017 та №56 від 04.07.2018 року засуджений ОСОБА_4 , також фактично порушував вимоги режиму тримання установи, за що йому були проведені профілактичні бесіди виховного порядку.

Крім того, з характеристики засудженого вбачається, що на теперішній час характеризується позитивно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці має 5 (п`ять) заохочень.Згідно ст. 118 КВК України працевлаштований будівельником будівельної бригади установи. До праці ставиться добре.У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості.До виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Подолання алкогольної залежності», «Підготовка до звільнення». До реалізації програм ставиться із зацікавленістю, відвідує заплановані заходи, читає духовну літературу.

Засуджений підтримує доброзичливі родинні зв`язки з матір`ю шляхом листування, побачень, телефонних розмов. Отримує посилки, передачі.Згідно вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 19.05.2015 року має судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи на суму 984 гривень 00 копійок. Засуджений позов відшкодував у повному обсязі. Вину у вчиненому злочині визнав. Міру покарання вважає справедливою.

При цьому, раніше розглядався на комісії установи за ст.ст. 100,101 КВК України 29.06.2016 року (протокол №25) - відмовлено, оскільки на шлях виправлення не став.Розглядався на комісії установи за ст.82 КК України 31.05.2017 року (протокол №21) відмовлено, оскільки на шлях виправлення не став. Розглядався на комісії установи за ст.81 КК України 16.05.2018 року (протокол №25) відмовлено, оскільки не довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що сам по собі факт певного поліпшення ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений остаточно виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, відноситься до умисного злочину середньої тяжкості, злочин передбачений ч.2 ст.289 КК України, відноситься до умисного тяжкого злочину.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчинених ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та умисного злочину середньої тяжкості та форму вини, а саме злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 2 ст.289 КК України, нестабільну поведінку засудженого під час відбування покарання, про що свідчать чотири стягнення, що були на нього накладені, 2 профілактичні бесіди, а також наявність лише 5 заохочень, та характеристику, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню. В той же час, суд зазначає, що дослідженням в судовому засіданні особи засудженого встановлено, що він вочевидь став на шлях виправлення і до нього можуть бути застосовані положення ст. 82 КК України стосовно заміни невідбутої частини покарання більш м`яким за умови відповідного подання (клопотання).

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а для засудженого з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 28 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_1