Справа № 738/970/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/217/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах Менської районної спілки споживчих товариств на ухвалу слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 2 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на нерухоме майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000275 від 29 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України шляхом заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме накладено арешт на:

- будівлю контори площею 226,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлю магазину площею 521,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будівлю магазину площею 423,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлю магазину площею 128,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будівлю магазину площею 72,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- будівлю магазину площею 140 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будівлю магазину площею 80,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будівлю магазину площею 186,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог клопотання відмовлено.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що наявні достатні підстави вважати, що об`єкти нерухомості відповідають критеріям речових доказів та наявний ризик подальшого відчуження цих об`єктів, що може негативно вплинути на досудове розслідування даного кримінального провадження і заборона відчуження буде найменш обтяжливим способом арешту майна.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, немотивованою та такою, що постановлена всупереч вимогам КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що орган досудового розслідування посилається на рішення, які не мають жодного відношення до Менської районної спілки споживчих товариств. Посадові особи товариства не мають жодного статусу у кримінальному провадженні. Зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між Менською райспоживспілкою та ТОВ «СООР Мена» будь-яких договорів про відчуження майна укладено не було, а будівлі були передані, як внесок до статутного капіталу. Апелянт вважає, що наведені слідчим у клопотанні підстави, к зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначених ст. 98 КПК України не може бути визнано достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти вимог поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів провадження, слідчим відділом Менського ВП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000275 від 29 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Березнянського споживчого товариства при розподілі та відчуженні колективного майна, а саме, що в супереч ЗУ «Про споживчу кооперацію» та Статуту Березнянського споживчого товариства, без рішення загальних зборів Березнянського споживчого товариства за актом приймання-передачі основних засобів, було передано на баланс Менської райспоживспілки дев`ять об`єктів нерухомого майна, які належать на праві власності Березнянському споживчому товариству.

3 квітня 2019 року слідчий СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні, звернувся до слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні з забороною відчуження.

2 травня 2019 року ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно у відкритому кримінальному провадженні є доказом вчиненого кримінального правопорушення.

З таким рішенням слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, як вважає колегія суддів, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак наявність правової підстави для арешту майна, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, на думку колегії суддів, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 364 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна або спеціальної конфіскації майна. Посилання слідчого на таку підставу накладення арешту на майно, як збереження речових доказів не підтверджено матеріалами справи. А тому колегія суддів вважає, надані слідчим матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Також, колегія суддів враховує, що в даному кримінальному провадженні на протязі тривалого часу, близько двох років, органами досудового розслідування майже не здійснювалися слідчі дій, про що свідчать надані суду матеріали кримінальномго провадження, а тому заявлені в клопотанні про арешт майна ризики є малоймовірними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід скасувати як таку, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою слід відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту в повному обсязі за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах Менської районної спілки споживчих товариств задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 2 травня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на нерухоме майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000275 від 29 травня 2017 року

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4