Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2269/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000011 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2018 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, не працюючого, інваліда другої групи, зареєстрованого за адресою в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього по обвинуваченню за ч.1 ст. 296 КК України. Вважає, вирок суду незаконним, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження виникли внаслідок умисного прикладання ним сили у ділянки виявлення тілесних ушкоджень. Вказує на невірну кваліфікацію даного кримінального правопорушення, оскільки місце вчинення злочину не може вважатись громадським місцем. Також судом необґрунтовано не враховано покази свідка ОСОБА_11 та безпідставно не визнано недопустимими доказами висновок експерта №3 від 02.01.2018 р. та виписку №263 із медичної карти потерпілої. Крім того, не погоджується з сумами моральної шкоди та витрат потерпілої на правову допомогу. Просить дослідити окремі докази в даному кримінальному провадженні.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_12 в запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 просив залишити її без задоволення та вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вина ОСОБА_10 повністю підтверджується дослідженими судом доказами.
В запереченні на апеляційну скаргу, яке надійшло від потерпілої ОСОБА_7 , також йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2018 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 01.01.2018 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_10 перебував в приміщенні загального коридору будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт з раніше незнайомою йому жінкою, під час якого у ОСОБА_10 в даний час, місці та за вказаних обставин раптово виник злочинний умисел, направлений на безпричинне вчинення хуліганства. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , зневажаючи загально прийнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, з особливою зухвалістю, а саме грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наблизився до раніше незнайомої йому жінки ОСОБА_7 та кулаком своєї правої руки наніс два удари по обличчю та один удар по правій руці, після чого наніс два удари правою ногою в живіт та з місця події зник.
Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_10 ОСОБА_7 спричинено легкі тілесні ушкодження, а саме підшкірний крововилив в проекції зовнішньої частини лівої скулової дуги, синців тильної поверхні правої кисті, задньо-бокової поверхні лівого плеча в верхній частині, задньої поверхні в проекції правого ліктьового суглобу, підшкірного крововиливу в ділянці правого ліктьового суглобу.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора та потерпілої ОСОБА_7 і її представника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За таких обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про повторне дослідження доказів в даному кримінальному провадженні апеляційний суд вважає безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі не наведено жодних, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, підстав для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції. Всі докази відповідно до вироку та журналу судового засідання були предметом дослідження суду першої інстанції і судом дана їм належна правова оцінка у вироку.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 в умисних діях, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 296 КК України судом кваліфіковано правильно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що з травня 2017 року проживає разом з ОСОБА_13 в її квартирі АДРЕСА_4 , яка розташована на 4 поверсі вказаного будинку. 01.01.2018 року в них вдома були гості. Близько 16 год. 30 хв. він з ОСОБА_14 вийшли покурити на площадці під`їзду між 4 та 5 поверхами, відкрили вікно. З верхнього поверху вийшла незнайома йому жінка, яку він раніше ніколи не бачив та не спілкувався з нею і в ультимативній формі зробила їм зауваження, вказавши, що весь дим потрапляє їй в квартиру. На ці слова він в такій же формі відповів. Після чого жінка ОСОБА_7 почала нецензурно лаятися, словесний конфлікт між ними тривав 1-2 хвилини і вони з ОСОБА_15 пішли до квартири. На 5 поверх до потерпілої він не піднімався. Через 20-30 хвилин до квартири ОСОБА_16 постукали і вона вийшла, а він пішов подивитися, оскільки в тамбурі почув шум. Коли відкрив двері з квартири до тамбуру, то побачив працівників поліції. При виході з квартири він зачепився за поріг, так сталося, що нахилився на працівника поліції грудьми. Його затримали та доставили до відділу поліції. Після вказаних подій дізнався, що у ОСОБА_17 (його цивільної дружини) існує конфлікт з потерпілою.
При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 надав аналогічні покази.
Проте, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим не знайома. 01.01.2018 року близько 16 год. 30 хв., перебуваючи у своїй квартирі, відчула сильний запах диму цигарок, тому вийшла на майданчик з квартири подивитися, звідки йде дим. На сходинковому майданчику між 4 та 5 поверхами вона побачила двох чоловіків, один з яких був обвинувачений. Знала, що даний чоловік проживає в квартирі АДРЕСА_5 та співмешкає з ОСОБА_13 . На зроблене нею зауваження стосовно паління цигарок, від яких дим потрапляє до її квартири, ОСОБА_10 їй грубо відповів і почав підніматися по сходах. Вона вирішила, що він хаче поговорити і вибачитися. Але, коли ОСОБА_10 піднявся на сходову клітину, нічого не говорючи, з усієї сили раптово наніс їй 2 удари у ліву сторону скроні. Після другого удару у неї потемніло в очах, усвідомлюючи про можливе падіння від цього, лівою рукою вона вхопилася за ручку дверей тамбура і прикривала правою рукою своє обличчя, а ОСОБА_10 наніс їй третій удар по правій руці. Відступаючи, ОСОБА_10 два рази з усієї сили вдарив її правою ногою в живіт. Коли вона почала кричати, другий чоловік, з яким ОСОБА_10 стояв на майданчику, звернувся до нього зі словами « ОСОБА_18 , не бий її», при цьому швидко піднявся по сходах та забрав ОСОБА_10 . Під час нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 нічого не говорив. Вона побігла до сусідки ОСОБА_19 в тамбур, коли та вийшла, то з`ясувалося, що сусідка нічого не чула про ці події, оскільки в неї працював телевізор, але запитувала її чому потерпіла плаче, чому збентежена. Після цього вона побігла до своєї квартири та зателефонувала своїй доньці, яка запропонувала викликати поліцію та швидку допомогу, що що вона і зробила. По приїзду швидкої допомоги у неї підвищився тиск, погіршилося самопочуття, їй було надано медичну допомогу. Коли приїхали працівники поліції, їй повідомили про необхідність впізнання чоловіка, який спричинив їй тілесні ушкодження. Вона вказала на ОСОБА_10 , як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження. ОСОБА_10 чинив опір працівникам поліції. Потім вона їздила до травмпункту ЦМЛ № 1, де було канстатовано черепно мозкову травму, наявність на голові синців, вся рука була синього кольору. Досі вона лікується, в той момент злякалася за своє життя. Наступного дня вона за направленням слідчого проходила судово медичну експертизу. Після вказаної події зі сторони ОСОБА_10 та його співмешканки ОСОБА_13 вона чула неодноразово погрози. Крім того, поведінка ОСОБА_10 в подальшому з приводу паління цигарок на майданчику не змінилася;
- показах свідка ОСОБА_20 , яка пояснила, що являється донькою потерпілої ОСОБА_7 . З обвинуваченим ОСОБА_10 не знайома. 01.01.2018 року їй зателефонувала мати та повідомила про те, що її побив сусід. Плакала та казала про нанесення їй ушкоджень в область голови, живота. Вона порадила матері викликати швидку та поліцію і через 15 хвилин приїхала до неї. Мати була в сльозах та трималась за голову, вся ліва сторона обличчя була червоною. Вона спустилася до квартири ОСОБА_10 , щоб з`ясувати що сталося, але відкрила ОСОБА_13 виштовхнула її зі словами «пішла геть» та закрила двері. Коли прибули працівники поліції, їм також дверей квартири ніхто спочатку не відкрив, а потім відкрила ОСОБА_13 та почала знову кричати до неї. Позаду ОСОБА_13 стояв ОСОБА_10 , який спочатку не хотів виходити з тамбуру. В квартирі був присутній ще один чоловік. Коли спустилася мама, то вказала на ОСОБА_21 , як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження. Вона з матір`ю їздили спочатку до поліції, потім до травмпункту ЦМЛ № 1 аби зафіксувати наявні ушкодження. У матері було зафіксовано забій ліктю, забій обличчя лівої сторони, ззаду були синці. Про причину конфлікту (зауваження чоловікам з приводу паління цигарок) та про механізм спричинення тілесних ушкоджень їй відомо зі слів матері, яка казала про те, що ОСОБА_10 вдарив її два рази в живіт і два рази в голову, потім коли вона прикрилась рукою ОСОБА_10 знову її вдарив. Від госпіталізації до лікарні відмовились;
- показах свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що з потерпілою ОСОБА_7 знайома, вона являється її сусідкою. Їх квартири знаходяться на 5 поверсі будинку. Обвинуваченого ОСОБА_10 бачила декілька разів. 01.01.2018 року по обіді, близько з 13 години по 15 годину, до неї постукала в двері ОСОБА_7 . Вона була схвильована, плакала та розповідала про те, що пару хвилин тому зробила зауваження ОСОБА_10 з приводу паління та попросила не палити, на що останній вдарив її в ліву сторону обличчя кулаком два рази і ногою в живіт. Це все відомо зі слів ОСОБА_7 , вона особисто нічого не чула і не бачила, про що і сказала ОСОБА_7 . Обличчя ОСОБА_7 було червоним та заплаканим, вона трималась рукою за ліву сторону обличчя. Розмова з нею тривала близько 2 хвилин, потім ОСОБА_7 сказала про те, що буде дзвонити своїй доньці та пішла до себе додому. По приїзду працівників поліції вона була вдома, конфліктів з працівниками поліції не бачила, чула шум, але з квартири не виходила. ОСОБА_7 характеризує як нормальну сусідку, з нею у неї ніколи конфліктів не виникало, не чула, щоб у інших сусідів виникали конфлікти з ОСОБА_7 . Їй невідомо, чи були раніше конфлікти між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ;
- показах свідка ОСОБА_22 , яка в суді першої інстанції пояснила, що працює інспектором роти № 2 УПП в Житомирській області. В день події перебувала на службі, їх екіпаж (в складі двох осіб) отримав виклик про нанесення тілесних ушкоджень. Прибувши на адресу виклику, їх на вулиці зустріла донька потерпілої, яка пояснила, що її маму побили та вказала на двері, де знаходилась особа, яка нанесла тілесні ушкодження матері. Вони відразу разом з донькою потерпілої пішли до вказаної квартири. На стук у вказані двері (двері тамбуру) ніхто спочатку не відкривав. Стукали хвилин 10. Вона піднялася до квартири потерпілої, яка пояснила ситуацію, що склалася повідомила, що її побили в обличчя та в живіт. Напарник свідка - ОСОБА_23 залишився на місці, біля дверей тамбуру. Зі слів потерпілої, на сходинковому майданчику палив чоловік, якому вона зробила зауваження, а він наніс їй тілесні ушкодження в область живота та обличчя. Їй стало погано, вона плакала, викликала швидку допомогу. Потім потерпіла також спускалася до квартири, де знаходилась особі, яка нанесла тілесні ушкодження. Оскільки невідома жінка відповіла, що чоловік не буде виходити з квартири, вказаний конфлікт розпалювався, свідком були викликані додаткові екіпажі поліцейських. Чоловік не вийшов до них, натомість жінка поводила себе досить конфліктно та агресивно, її витягнули з тамбуру та вона почала кричати. Після цього вибіг з квартири чоловік цієї жінки (обвинувачений ОСОБА_10 ) так як подумав, що його жінку б`ють, замахнувся на поліцейського, однак не встиг нанести удар, його затримали та застосували фізичну силу, кайданки. На той момент лікарі швидкої допомоги надали потерпілій медичну допомогу, та в подальшому всіх учасників події доставили до міського відділу поліції. З моменту їх приїзду на виклик вони по часу там перебували близько години. Зазначила, що ОСОБА_13 після відкриття нею дверей помешкання не пропонувала їм зайти до квартири, вона не впускала їх навіть до тамбуру. До тамбуру вони потрапили завдяки тому, що інші мешканці заходили до своїх квартир та відкрили двері тамбуру. Поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 могла свідчити про те, що вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, однак свідок не може напевно цього стверджувати;
- показах свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які працюють інспекторами роти №2 УПП в Житомирській області та надали покази аналогічні показам свідка ОСОБА_22 ;
- показах свідка ОСОБА_26 , яка в суді першої інстанції пояснила, що потерпіла ОСОБА_7 є її сусідкою. 01.01.2018 року близько 17 години почула стук в двері своєї квартири, стіну, крики та скандал, вийшла з квартири та побачила ОСОБА_7 , яка плакала, тримаючись за обличчя. Обличчя було червоним, крові не було. Бачила ОСОБА_10 , відбувався голосний скандал та крики. Свідок одразу підійшла до потерпілої і їй зі слів ОСОБА_7 стало відомо, що останню по обличчю і в живіт вдарив ОСОБА_21 за зроблене нею зауваження з приводу паління цигарок в під`їзді. ОСОБА_7 стояла в зігнутому положенні, так як їй боліла нижня частина живота та чекала на швидку допомогу. Почувала вона себе погано. Свідок дочекалася приїзду швидкої, працівників поліції. Працівники поліції намагалися достукатися до квартири обвинуваченого, стукали в двері тамбуру, коли вона вийшла вдруге на майданчик, там кричала співмешканка ОСОБА_10 ОСОБА_27 , яка вела себе неадекватно, кричала в бік працівників поліції та потерпілої, обвинувачений вів себе спокійніше. З ОСОБА_28 вона проживає на одному поверсі. Зазначила, що в їх під`їзді ніхто не палить, тільки обвинувачений останнім часом палив. Характеризує ОСОБА_7 як не конфліктну сусідку.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 01.01.2018 року внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_7 з приводу спричинення тілесних ушкоджень останній ОСОБА_10 з хуліганських спонукань 01.01.2018 року близько 16 год. 30 хв. між четвертим та п`ятим поверхами другого під`їзду, що по АДРЕСА_3 (т.1 а.п.182);
- рапортом інспектора роти № 2 БУПП у м. Житомирі ОСОБА_22 від 01.01.2018 року, згідно якого за результатами виїзду за викликом на лінію 102 на адресу по вул. І. Мазепи (Мануїльського), 85 у м. Житомирі з приводу нанесення тілесних ушкоджень встановлено, що під час спілкування з ОСОБА_10 останній вів себе агресивно та чинив фізичний супротив під час затримання останнього, в результаті чого поліцейськими застосовано спецзасіб «кайданки», з послідуючим доставленням особи до Житомирського відділу поліції. Заявниця ОСОБА_7 повідомила, що на сходинковому майданчику зробила зауваження чоловіку з кв. АДРЕСА_5 , який палив цигарку, після чого останній наніс їй тілесні ушкодження в область голови та кулаками (т.1 а.п.183);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.01.2018 року, з якого вбачається, що зареєстровано заяву ОСОБА_7 по факту спричинення їй тілесних ушкоджень 01.01.2018 року близько 16 год. 30 хв. невідомою особою, що мало місце на п`ятому поверсі другого під`їзду буд. АДРЕСА_3 (т.1 а.п. 184);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.01.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого остання детально розповіла про обставини умисного заподіяння їй тілесних ушкоджень сусідом з кв. АДРЕСА_4 , перебуваючи на 5 поверсі під`їзду № 2, та показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень в область лівої скроні, руки та живота ОСОБА_10 (т.1 а.п. 185-189);
- копією виписки № 263 із медичної карти амбулаторного хворого, виданої КУ «ЦМЛ № 1» м. Житомира, за результатами звернення ОСОБА_7 до травматологічного пункту 01.01.2018 року о 20 год. 25 хв., згідно якої лікарем травматологом ОСОБА_29 підтверджено виявлення в останньої забою м/т волосяної частини голови, обличчя. Забій, пришкірний крововилив правої кисті. Зі слів : 01.01. о 16 год. 30 хв. побив сусід (т.1 а.п. 190-191);
- копією картки виклику швидкої медичної допомоги № 33 від 01.01.2018 року, якою підтверджено виїзд на адресу у АДРЕСА_6 , за повідомленням ОСОБА_7 . Від транспортування до медичної установи відмовилась (т.1 а.п. 192-193);
- висновком судово медичної експертизи № 3 від 02.01.2018 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в проекції зовнішньої частини лівої скулової дуги, синців тильної поверхні правої кисті, задньо бокової поверхні лівого плеча в верхній частині, задньої поверхні в проекції правого ліктьового суглобу, підшкірного крововиливу в ділянці правого ліктьового суглобу, які виникли від дії тупого (их) предмета (ів), не залишивши в ньому яких небудь специфічних та характерних ознак, дозволяючих ідентифікувати його контактуючу слідоутворюючу поверхню та могли утворитися при обставинах та в термін, вказаних в постанові про призначення судово медичної експертизи, та самою обстеженою, відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 198).
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Твердження апелянта про недопустимість доказів в даному кримінальному провадженні колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження доводи апеляційної скарги про недопустимість висновку судово медичної експертизи № 3 від 02.01.2018 року є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції.
Судом першої інстанції доводи захисника щодо недопустимості вказаного висновку були розглянуті та у вироку суду їм надано відповідну правову оцінку.
Зокрема, судом першої інстанції зазначено, що вказана експертиза розпочата 02.01.2018 року після внесення відомостей до ЄДРДР на підставі постанови слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_30 від 01.01.2018 року. При цьому суд прийшов до переконання, що зазначення слідчою про призначення по справі додаткової експертизи виникло внаслідок допущеної описки. Прокурором було зазначено, що по справі призначалась єдина експертиза в день внесення відомостей до ЄДРДР, а саме 01.01.2018 року; потерпіла підтвердила, що судово-медичну експертизу проходила лише один раз 02.01.2018р., тобто на наступний день після звернення із заявою.
Висновок експерта в повній мірі відповідає вимогам ст.102 КПК України і не викликає у суду сумнівів. У висновку експерта зазначено, що його попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст. 384, 385, 387 КК України, що засвідчено підписом експерта та скріплено печаткою установи. З дослідницької частини вбачається, що виявлені в подальшому у потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження безпосередньо встановлені самим експертом шляхом огляду потерпілої при обстеженні в приміщенні обласного бюро СМЕ. В дослідницькій та підсумковій частині висновку експерта відсутні посилання на використання експертом під час проведення експертизи виписки із медичної картки №263, яка дійсно експерту слідчим не направлялась, отже висновки грунтуються на безпосередньому огляді потерпілої та дослідженні отриманих під час огляду даних.
Допитаний безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_31 повністю підтвердив свій висновок, повідомив, що був попереджений про відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України, що і зазначено у змісті висновку.
Отже, висновок експертизи №3 від 02.01.2018 року обгрунтовано визнаний судом належним і допустимим доказом.
Щодо вказання апелянта на недопустимість доказу - виписки №263 із медичної карти потерпілої та не вирішення судом питання щодо допустимості вказаного доказу, зазначене спростовується матеріалами кримінального провадження.
Так, під час судових засідань 24.07.2018 року та від 03.12.2018 року, було з`ясовано, що вказана виписка із медичної картки потерпілої ОСОБА_7 була надана останньою добровільно, а тому безумовних підстав для визнання вказаного доказу недопустимим колегія суддів не вбачає.
Крім того, відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Під час апеляційного розгляду процесуальних порушень, порушень прав обвинуваченого гарантованих Конституцією України та Конвенцією прав захист людини та основоположних свобод судом апеляційної інстанції не встановлено.
В апеляційній скарзі фактично викладено незгоду з висновками суду першої інстанції, щодо належності і допустимості доказів, які сторона захисту вважала недопустимими. Однак, доводи зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Доводи апелянта про те, що суд необґрунтовано не врахував покази свідка ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними. Так, судом першої інстанції зазначено, що суд відхиляє доводи свідка ОСОБА_11 про непричетність обвинуваченого до заподіяння тілесних ушкоджень через те, що свідок весь час спостерігав події, був поруч та не бачив ударів з його боку по відношенню до потерпілої, оскільки така версія подій суперечить сукупності всіх доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні та спростовується ними. Свідок ОСОБА_14 є чоловіком подруги цивільної дружини ОСОБА_10 , у квартирі яких в той день були в гостях. Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_11 в цій частині, оскільки свідок є товаришем обвинуваченого, тобто може бути зацікавлений в уникненні ОСОБА_10 відповідальності за вчинене.
Також, безпідставним колегія суддів визнає доводи апелянта про те, що місце вчинення злочину не може вважатись громадським місцем.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мотивами вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення були його зневага до загальноприйнятих правил поведінки у суспільстві і негативна реакція на зроблене останньому потерпілою зауваження про неприпустиміть паління у громадському місці. Отже, обвинувачений діяв з умислом на грубе порушення громадського порядку.
Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні даного злочину.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Доводи апелянта про те, що він не погоджується з розміром моральної шкоди та витрат потерпілої на правову допомогу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,
суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції судом дотримано вказані положення.
Так, задовольняючи частково позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру вчиненого злочину, глибини, тривалісті та обсягу фізичних, душевних і моральних страждань, перенесених потерпілою в результаті умисних протиправних дій відносно неї, та врахував вимушені зміни в її житті, характер немайнових втрат, оскільки подія відбувалась 1 січня, поведінку ОСОБА_10 після вчиненного.
З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 ган.
Апеляційний суд вважає, що такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає зазначеним вимогам закону в даному конкретному випадку та належним чином обгнрунтований судом.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необгрунтованості розміру витрат на правову допомогу, які понесені потерпілою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать вимогам ч.2 ст.124 КПК України, враховуючи, що потерпілою на підтвердження зазначених процесуальних витрат надано відповідні документи : договір, розрахунок вартості надання юридичних послуг та квітанція №307622 від 16.03.2018р. про сплату 7 000 грн. (а.п.51-53, 205-206 т.1).
Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_10 є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2018 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: