В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2019 Справа №607/6639/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні розглянувши кримінальне провадження №0000003 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дорофіївка Підволочиського району Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, військовослужбовця, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судженого, про обвинувачення за ч.4 ст.407 КК України, -

встановив:
Старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимогам ст.9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу командування умисно не з`явився у визначений строк - 16 листопада 2016 року в 8 год. 30 хв. на службу у розташування військової частини пп НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та не виконував свої обов`язки до 24 листопада 2016 року 8 год. 30 хв., а перебував у АДРЕСА_1 . Таким чином військовослужбовець ОСОБА_4 не вживав міри для повернення на службу, маючи таку можливість і в умовах особливого періоду без поважних причин умисно вчинив нез`явлення вчасно на службу у розташування військової частини пп НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , всупереч вимогам ст.9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу командування в/частини пп НОМЕР_1 умисно не з`явився у визначений строк - 26 листопада 2016 року в 8 год. 30 хв. на службу до розташування військової частини пп НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та не виконував свої службові обов`язки до 8 год. 30 хв. 19 січня 2017 року, а проводив час на власний розсуд за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином військовослужбовець ОСОБА_4 не вживав міри для повернення на службу, маючи таку можливість і в умовах особливого періоду без поважних причин умисно вчинив нез`явлення вчасно на службу у розташування військової частини пп НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2
Прокурор ОСОБА_3 надав суду угоду про визнання винуватості від 12.02.2019 року укладену між ними та обвинуваченим. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України. Сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання передбаченого ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки із звільненням від його відбуття з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням передбачених законом обов`язків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно. Він цілком розуміє його права та наслідки укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості, зокрема: обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України та про відмову від здійснення прав, передбачених абзацами першим і четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України і відповідальність за ст.389-1 КК України. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що угоду укладено добровільно. Під час її укладення враховано обставини передбачені ст.470 КПК України, за змістом вона відповідає вимогам ст.472 КПК України. Він розуміє, що для прокурора наслідком укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Просить затвердити угоду.
Проаналізувавши наведене, суд прийшов до переконання, що укладення сторонами угоди є добровільним. При укладенні угоди прокурором враховано обставини передбачені ст.470 КПК України. Із змісту угоди вбачається, що вона відповідає вимогам ст.472 КПК України. Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу у розташування військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем, яке є тяжким кримінальним правопорушенням. Суд вважає, що угоду про визнання винуватості укладену між сторонами можна затвердити.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік, характеристику і те, що він раніше не суджений, обставини, які пом`якшують покарання це щире каяття, визнання вини, сприяння встановленню істини. З метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових злочинів, йому доцільно призначити покарання передбачене ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, яке узгоджено сторонами. З врахуванням обставин провадження та особи винного суд прийшов до переконання, що ОСОБА_4 може бути перевихований без ізоляції від суспільства, а тому, в порядку передбаченому ст.75 КК України, доцільно звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Керуючись статтями 369 -371, 373 - 376, 392 - 395, 468, 472 - 476, 532, 533, 535 КПК України, суд,-
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 12 лютого 2019 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
ОСОБА_4 , в порядку передбаченому ст.75 КК України, звільнити від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 , передбачені ч.1 ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляції до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із суду апеляційної чи касаційної інстанції.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Головуючий суддяОСОБА_1