Справа № 369/849/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/485/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді арешту на шість місяців;
- за ч.2 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 11.09.2015 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу огородженого кам`яним парканом подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з вищевказаного паркану таємно викрав камеру зовнішнього спостереження «Infinity», яка належала ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_7 з викраденою камерою зовнішнього спостереження зник із місця вчинення злочину.
Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5 435,00 грн.
Крім того, ОСОБА_7 16.09.2015 року, близько 04 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу огородженого кам`яним парканом подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з вищевказаного паркану повторно таємно викрав камеру зовнішнього спостереження «Infinity», яка належала ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_7 з викраденою камерою зовнішнього спостереження зник із місця вчинення злочину, викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму в розмірі 5 435,00 грн.

Не погоджуючись з вироком, потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати, ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачений ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.185 КК України три роки позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України п`ять років позбавлення волі, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді п`яти років позбавлення волі.
В обґрунтуванні вказує, що призначене судом покарання є занадто м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, на думку ОСОБА_9 , при ухваленні вироку повною мірою не було враховано особу обвинуваченого, не перевірено тих обставин, які суд визнав пом`якшуючими, не встановлено на підставі належних доказів наявності в обвинуваченого місця роботи, неповнолітньої дитини на утриманні, не оцінено належним чином чи є каяття обвинуваченого дійсно щирим та якими діями останнього та доказами таке щире каяття підтверджується, крім того, потерпілий вважає, що судом першої інстанції обвинуваченого звільнено від відбування покарання без належного вмотивування, не зважаючи на повторність вчинення обвинуваченим злочинів, наявність в останнього судимості за аналогічний злочин та звільнення останнього від відбування покарання у 2012 році, після чого ОСОБА_7 знову вчинив злочини.
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_9 про розгляд його апеляційної скарги був повідомлений належним чином, однак на неодноразові виклики до суду не з`явився, будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд апеляційної скарги провести у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника та прокурора, які підтримали судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України в апеляції не заперечується, тому колегією суддів не перевіряється.

Щодо доводів потерпілого про призначення більш суворішого покарання, то вони є малопереконливими, оскільки як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень скоєння злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проживання на нього скарг від сусідів не надходило, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Вищезазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не представляє суспільну небезпеку, він став на шлях виправлення, а призначене йому покарання є справедливим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 418 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 рокущодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим з дня отримання копії ухвали.

С у д д і :