Справа №463/3473/19
Провадження №1-кс/463/1744/19
У Х В А Л А

06 травня 2019 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про зобов`язання виконати вимоги ст.214 КПК України при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про зобов`язання виконати вимоги ст.214 КПК України при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальні правопорушення.

Скаргу мотивує тим, що 20.03.2019 року він звернувся до директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 із зверненням за № 24 (заява/повідомлення про кримінальне правопорушення) про вчинення депутатом Верховної Ради України ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 382 КК України. В подальшому дане звернення було скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові. 16.04.2019 року ним отримано лист начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 11.04.2019 року, в якому його повідомлено про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вважає, що такими діями уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові не виконала вимоги ст.214 КПК України, а тому змушений звернутися до слідчого судді із скаргою.

Крім цього, просить поновити строк на оскарження дій та рішення уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, оскільки лист начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 11.04.2019 року, він отримав лише 16.04.2019 року.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів викладених у такій, просить скаргу задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Таким чином, вказаний у вищеназваній статті процесуальний строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії чи допущення бездіяльності. При оскарженні дії чи бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 20.03.2019 року звернувся до директора Національного антикорупційного бюро України із зверненням за № 24 (заява/повідомлення про кримінальне правопорушення) про вчинення депутатом Верховної Ради України ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 382 КК України. В подальшому дане звернення було скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, представником заявника, потерпілим або його представником.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
Листом начальника Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 11.04.2019 року, ОСОБА_3 повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки викладені у скарзі відомості не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення на думку заявника суспільно небезпечних діянь (злочинів).
Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Досудове розслідування, як визначено п.5 ч.1 ст.3 КПК України це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.
Частиною 1 ст.364 КК України передбачена кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Частина 2 даної статті передбачає те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними чи юридичними особами. Зловживати владою може як представник влади, так і службова особа, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, оскільки остання також має владні повноваження, що розповсюджуються на підпорядкованих їй осіб.
Зловживання службовим становищем - це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з його посадою. У цілому зловживання, службовим становищем - це більш широке поняття, воно охоплює зловживання владою, оскільки використовувати всупереч інтересам служби службова особа може і владні права та можливості, якщо вона ними наділена.
Зловживання владою або службовим становищем передбачає наявність взаємозв`язку між службовим становищем винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності. Службова особа при зловживанні у будь-якій формі прагне скористатися своїм службовим становищем, яке передбачає як наявність передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами повноважень (прав і обов`язків), так і наявність фактичних можливостей, які надає їй сам авторитет посади (її загальновизнана вага, важливість, впливовість).
Крім цього, заява ОСОБА_3 не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України «Невиконання судового рішення».
В матеріалах скарги відсутні документи, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_3 до депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 із заявою про вчинення кримінального правопорушення та безпосередньо відмова останнього від виконання своїх посадових обов`язків в частині скерування заяви про вчинення кримінального правопорушення до відповідного правоохоронного органу. Разом з тим, скаржник підтвердив в судовому засіданні, що він не звертався в порядку адміністративного судочинства щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності народного депутата, внаслідок невиконання таким на думку скаржника своїх посадових обов`язків.

Тому правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень відсутні.

Згідно зі ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про зобов`язання виконати вимоги ст.214 КПК України на підставі звернення № 24 (заяви) ОСОБА_3 від 20.03.2019 року.

Керуючись вимогами ст.ст.214, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_3 строк на звернення зі скаргою.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про зобов`язання виконати вимоги ст.214 КПК України при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальні правопорушення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1