У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 березня 2019 року включно, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000016 від 16.01.2019 року.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника відділення СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 16 березня 2019 року включно без права внесення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисники просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника відділення СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисники не погоджуються з зазначеною ухвалою, оскілки, вважають, що при її постановленні було істотно порушено кримінальний процесуальний закон, грубо порушено право ОСОБА_7 на захист та не враховані основні вимоги ст.177 КПК України, якими слідчий суддя повинен був обґрунтувати своє рішення.
Вказують що, згідно висновку стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання в формі шизотипового розладу примітивної особистості на тлі резидуально-органічної церебральної недостатності, не може усвідомлювати значення своїх дій, не міг віддавати собі звіти у своїх діях і керувати ними. Висновок вказаної експертизи був направлений захистом слідчому судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, однак належної оцінки цьому документу судом надано не було.
Зазначають, що з моменту підтвердження належним чином діагнозу ОСОБА_7 у останнього виникало право, передбачене ст.506 КПК України в першу чергу на отримання процесуальних рішень та повідомлень через свого представника у кримінальному процесі. При цьому таке право наявне у ОСОБА_7 не у конкретному кримінальному проваджені, а в силу підтвердження у законний спосіб неможливості усвідомлення ним значення своїх дій. За такого, без дотримання вимог ст.506-508 КПК України ОСОБА_7 не є підозрюваним, а тому йому не може бути обраний інший запобіжний захід окрім, тих що визначені главою 39 КПК України. Однак судом, проігноровано вказані вимоги кримінального процесуального закону і застосовано до психічно хворого ОСОБА_7 недопустимий запобіжний захід тримання під вартою.
Звертають увагу, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом гурбо порушено право ОСОБА_7 на захист. Оскільки, слідчий суддя, будучи обізнаним про те що робоче місце захисників ОСОБА_7 зареєстроване в м. Києві, та усвідомлюючи що сторона захисту фізично не зможе прибути на зазначений судом час, здійснила судовий виклик за1 годину 40 хвилин до початку судового засідання. У суду з моменту затримання ОСОБА_7 впродовж 72 годин визначених КПК України було достатньо часу для створення належних умов для роботи захисників. Однак, умисно порушуючи право ОСОБА_7 на захист, слідчий суддя двічі залучила до участі захисників системи безоплатної правової допомоги, від яких ОСОБА_7 відмовився, заявивши про те що, його захисниками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, слідчим суддею безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання захисників про перенесення судового засідання на інший день або проведення його в режимі відео конференції. За такого, створення слідчим суддею перешкод захисникам ОСОБА_7 у доступі до правосуддя є прямим порушенням права на захист.
Стверджують, що слідчі та процесуальні дії, які проведені з підозрюваним ОСОБА_7 є незаконними, проведені з істотним порушенням прав людини та основоположних свобод, за такого всі докази які були зібрані внаслідок таких дій, є недопустимими.
Зазначають, що в ході судового розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу 18.01.2019 рокузахисником ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» були направлені на адресу Заводського районного суду м. Миколаєва пояснення з запереченнями по суті вказаного клопотання. Проте жодної оцінки таким доводам захисту в оскаржуваній ухвалі судом не надано та самі ці доводи в судовому рішенні не наведені.
Крім того, під час судового розгляду 18.01.2019 року захистом через систему «Електронний суд» була заявлена скарга в порядку ст.206 КПК України на незаконне затримання ОСОБА_7 , і суд мав першочергово розглянути вказану скаргу до постановлення рішення про обрання запобіжного заходу. Оскільки постановлення рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 вимагало попередньої оцінки законності його затримання. Проте слідчим суддею призначено до розгляду вказану скаргу на 21.01.2019 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 16 січня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, за заявою ОСОБА_11 стосовно того, що 03.04.2018 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 незаконно позбавили волі ОСОБА_13 , що в подальшому спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останнього.

16.01.2019 р. о 20 год. 29 хв. в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, затримано ОСОБА_7 .

17.01.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

17.01.2019 року начальник відділення СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_10 , за погодженням з начальником Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 в обґрунтування зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.3 ст.146 КК України та про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги захисників, вивчивши матеріали, надані судом та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, яке згідно положень ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 16.01.2019, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який незаконно позбавив волі її чоловіка ОСОБА_13 , що в подальшому спричинило тяжкі наслідки; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 16.01.2019 відповідно до якого остання надала свідчення про обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України; протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 17.01.2019, а саме матеріалів кримінального провадження за № 0001303 від 04.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п. п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. ч. 1,2 ст. 185 КК України; витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0001303 від 04.04.2018 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04.04.2018; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 ; повідомлення про підозру ОСОБА_12 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_12 , який надав показання з приводу обставин позбавлення ним за попередньою змовою з ОСОБА_7 волі ОСОБА_13 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 ; стенограма відеозапису до протоколу слідчого експерименту від 11.04.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події від 11.04.2018 з додатком; фото таблицею до протоколу огляду місця події від 11.04.2018; відповідь з МОБ СМЕ; протокол огляду трупа від 13.04.2018; фото таблиця до протоколу огляду трупа від 13.04.2018; протокол обшуку від 10.04.2018; лист з МОБ СМЕ; висновок експерта МОБ СМЕ № 1074 від 01.06.2018 року; клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи; ухвала суду про призначення додаткової судово-медичної експертизи; супровідний лист до МОБ СМЕ; відповідь з МОБ СМЕ; висновок експерта МОБ СМЕ № 1074 від 25.06.2018, з додатком, а саме фото таблицею; клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи; ухвала суду про призначення додаткової судово-медичної експертизи; відповідь з МОБ СМЕ; висновок експерта МОБ СМЕ № 1074 від 10.07.2018.

До завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням.

При цьому слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Тому доводи апелянтів щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України є неприйнятними.

Крім того, відповідно до положень кримінального процесуального закону, що регламентують порядок застосування запобіжного заходу, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Тому доводи захисників про недопустимість доказів на підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України є безпідставними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , не має стійких соціальних зв`язків в місці проведення досудового розслідування, не працює, не має стабільного та офіційного джерела доходу, неодноразово змінював прізвище, переховувався від органів досудового розслідування, підозрюється у скоєнні декількох інших злочинів, перебуваючи на волі може впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, про що свідчать заяви ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Стосовно посилань сторони захисту про порушення права на захист підозрюваного, колегія суддів зазначає наступне. Діючим Кримінальним процесуальним Кодексом України ст.186 встановлено скорочений термін для розгляду даної категорії справ, а саме клопотання про застосування або заміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судом неодноразово повідомлялись про необхідність з`явиться в судові засідання на 17.01.2019 року та 18.01.2019 року для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 . Крім того, вони були обізнані про затримання ОСОБА_7 16.01.2019 року в порядку ст.208 КПК України та вручення йому підозри. Незважаючи на те, що від них на електрону адресу суду надходили клопотання та заяви по суті розгляду клопотання слідчого, до суду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не з`явились. Їх неприбуття в судове засідання було перешкодою для розгляду слідчим суддею клопотання слідчого та затягувало його розгляд.

З метою забезпечення права підозрюваного на захист та дотримання розумних строків розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 , ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2019 року за клопотанням прокурора залучено для проведення окремої процесуальної дії, а саме розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , захисника-адвоката із Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївській області. За такого, посилання захисників на порушення права на захист підозрюваного є необґрунтованими.

Доводи сторони захисту, щодо психічного стану підозрюваного ОСОБА_7 є неприйнятними, так як матеріали кримінального провадження № 0000016 від 16.01.2019 року, в межах якого застосовано до підозрюваного запобіжний захід, не містять відомості про те що, підозрюваний страждає на хронічне психічне захворювання.

Є неспроможними також доводи апеляційної скарги захисників на предмет оскарження ухвали слідчого судді в частині порушення прав підозрюваного та незаконного його затримання.

Оскільки, визнання слідчим суддею дій старшого слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 щодо затримання ОСОБА_7 16.01.2019 року у порядку ст. 208 КПК України необґрунтованими, не є перешкодою для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та не свідчить про незаконність та необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення за результатами розгляду клопотання слідчого. Як вище було зазначено, запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою було застосовано законно і обґрунтовано, час тримання під вартою ОСОБА_7 з моменту затримання до обрання запобіжного заходу було враховано в строк обрання запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405 ,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 березня 2019 року включно до підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді