Дата документу 18.02.2019 Справа № 323/3526/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/522/19
Єдиний унікальний № 323/3526/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000973 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика.-Кріпка Родіоно-Нецвітаєвського району Ростовської області, росіянина, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не піддаючи сумніву доведеність вини засудженого та кваліфікацію його дій, вважає вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В суді ОСОБА_6 підтвердив факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілій, проте вказав, що не мав наміру її вбивати. Такі дані засвідчують лише часткове визнання ним вини. Було завдано близько сотні ударів, цьому має бути дана адекватна оцінка. Він не вжив заходи щодо надання медичної допомоги потерпілій, а саме не викликав швидку, хоча мав можливість. Просить вирок суду скасувати, постановити свій вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, потерпілу та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду залишити без змін, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком чинності залишити тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня його фактичного затримання, а саме з 18.11.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 10 416 гривень 00 коп. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком, 17.11.2017 року, в період часу з 16-00 до 17-00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи його настання, внаслідок довготривалої психотравмуючої ситуації, що виникла у зв`язку з тривалою недієздатністю його дружини ОСОБА_12 та щоденною необхідністю ОСОБА_6 доглядати за нею, наніс останній численні удари невстановленим слідством предметом в область голови, шиї, тулуба та кінцівок, чим спричинив потерпілій множинні забиті рани, садна, синці та відповідні їм масивні крововиливи м`яких тканин волосистої частини голови та обличчя, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи; синці і відповідні їм крововиливи м`яких тканин шиї; множинні синці, садна і відповідні їм масивні крововиливи м`яких тканин тулубу з розтрощенням і відшаруванням м`яких тканин грудної клітки зліва і сідничних областей, а також депонуванням рідкої крові в зазначених областях; множинні синці, садна і відповідні їм масивні крововиливи м`яких тканин кінцівок з розтрощенням і відшаруванням м`яких тканин, а також депонуванням рідкої крові і області лівої верхньої кінцівки, лівого стегна та правої гомілки, в результаті чого утворилася поєднана закрита тупа травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, яка ускладнилась масивною крововтратою, що призвело до смерті ОСОБА_12 на місці. Вказані тілесні ушкодження в сукупності, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 133 від 25.12.2017 року мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурором.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи прокурора про неправильність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 ч. 1 КК України, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 69 ч. 1 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, підставами застосування ст. 69 КК України визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, особу винного, який є пенсіонером, тобто особою похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 підтвердив факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілій, проте вказав, що не мав наміру її вбивати, що засвідчить лише про часткове визнання ним своєї вини, є необґрунтованими, оскільки це не суперечить в даному випадку висновку суду про щире каяття останнього, так як обвинувачений висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, як би міг виправив ситуацію, що склалася, а головне, засуджує свою поведінку і вважає, що повинен відбувати реальне покарання в місцях позбавлення волі.

Не заслуговують уваги доводи прокурора і про те, що ОСОБА_6 було завдано близько сотні ударів, цьому має бути дана адекватна оцінка, крім того, він не вжив заходи щодо надання медичної допомоги потерпілій, а саме не викликав швидку, хоча мав можливість, оскільки такі дії останнього насамперед були обумовлені, по перше тим, що, згідно висновків судово-психіатричної експертизи він має психічний розлад у вигляді легкого розладу особистості внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз), а тому за своїм психологічним станом був обмежений у можливості повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т. 1 а.с. 215), а по-друге, тяжкими життєвими обставинами, а саме відсутністю належних умов для проживання, скрутним матеріальним становищем, тривалою хворобою дружини, а головне, емоційним та фізичним виснаженням в результаті догляду чоловіка за потерпілою протягом тривалого часу.
Врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а також дані про особу винного, зокрема, що він є пенсіонером, тобто особою похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, потерпіла просила суворо не карати обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони істотно знижують ступінь суспільної небезпечності особи винного і вчиненого ним злочину, а тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції ст. 115 ч. 1 КК України.

З огляду на викладене, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді п`яти років позбавлення волі ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому, на думку колегії суддів, вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, підстав немає.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вона позбавлена також процесуальних можливостей, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, оскільки прокурор в апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі, не вказавши статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність за умисне вбивство.

Керуючись ст. ст. 336,404,407 КПК України колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: