ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/244/19 Справа № 183/1081/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001891, 0002393 за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, громадянина України, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
-18 листопада 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 покарання, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 23 червня 2016 року.
Зараховано у строк відбування покарання строк утримання ОСОБА_8 під вартою в період з 23 червня 2016 року по дату набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 спричинену майнову шкоду у розмірі 1651,45 грн., та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 спричинену майнову шкоду у розмірі 1968,20 грн., та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 спричинену майнову шкоду у розмірі 495,68 грн., та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 23 вересня 2015 року приблизно о 01.00 годині він, проходячи поблизу будинку АДРЕСА_2 , вирішив здійснити крадіжку майна з технічного поверху під`їзду №4 зазначеного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, 23 вересня 2015 року приблизно о 01 годині 05 хвилин ОСОБА_8 піднявся на сходи технічного поверху під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, за допомогою викрутки відчинив навісний замок, після цього проник до технічного поверху, звідки таємно викрав альпіністське спорядження вартістю 1080 гривень, яке належить ОСОБА_13 та велосипеда марки «Океан», червоного кольору вартістю 1968 гривень 20 копійок, який належить ОСОБА_11 . З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, та в подальшому розпорядився ним на свій власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 1080 грн., потерпілому ОСОБА_14 на суму 1968,20 грн.
30 жовтня 2015 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 проходив по вул. Шевченка в м. Новомосковську Дніпропетровської області, де поблизу будинку №8 побачив автомобіль марки «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , в результаті чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з зазначеного автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, 30 жовтня 2015 року приблизно о 01 годині 35 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №8 розташованого по вул. Шевченко м. Новомосковська Дніпропетровської області, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою ножиців, відчинив водійські двері автомобіля марки «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з салону якого, з корисливих мотивів, таємно викрав акумулятор марки «Force 60» вартістю 495 гривень 68 копійок. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік та в подальшому розпорядився ним на свій власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 495 гривень 68 копійок.
04 листопада 2015 року приблизно в 00 годин 10 хвилин ОСОБА_8 знаходився поблизу під`їзду №3 будинку №27, розташованого за адресою: вул. Шевченка м. Новомосковська Дніпропетровської області, де біля вказаного будинку побачив моторолер марки «ТХМ 50 F» синього кольору, який належить ОСОБА_15 , в результаті чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.Реалізуючи свій злочинний умисел, 04 листопада 2015 року, приблизно в 00 годин 15 хвилин ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, знаходячись поблизу під`їзду №3 будинку № 27 розташованого за адресою: вул. Шевченко, м. Новомосковська Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу, підійшов до моторолера марки «ТХМ 50 F» синього кольору, зламав замок, яким фіксувалося кермо моторолера, та з місця скоєння злочину з вказаним транспортним засобом втік, тим самим, незаконно заволодівши транспортним засобом - моторолером марки «TXM 50F», ОСОБА_8 спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 2532 гривні 20 копійок.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 листопада 2015 року, приблизно о 02.00 годині, ОСОБА_8 , проходив по вул. Радянській м. Новомосковська Дніпропетровської області, де поблизу будинку № 47 побачив автомобіль марки «ВАЗ- 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , в результаті чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з зазначеного автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, 20 листопада 2015 року, приблизно о 02 годині 05 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №47, розташованого по вул. Радянській м. Новомосковська Дніпропетровської області, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою ножиців, відчинив водійські двері автомобіля марки «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з салону якого, з корисливих мотивів, таємно викрав автомагнітолу марки «Panasonic C 1465» вартістю 178 гривень 70 копійок, відео регістратор марки «Pioner» вартістю 408 гривень 75 копійок, акумулятор марки «Omega» вартістю 1064 гривні. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця скоєння злочину втік та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1651 гривня 45 копійок.
11 травня 2016 року приблизно о 03.00 годині ОСОБА_8 знаходився поблизу під`їзду №6 будинку №50, розташованого за адресою: вул. Гетьманська м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив автомобіль марки «ВАЗ 2108» червоного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_16 . У вказаний час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна з салону вищевказаного автомобіля.З цією метою ОСОБА_8 , за допомогою ножиців відчинив двері автомобіля марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , однак, оглянувши салон автомобіля цінних речей не виявив. Знаходячись в салоні автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 в підлокітнику знайшов ключ від замка запалення вказаного автомобіля та в цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 11 травня 2016 року, приблизно 03 годині 15 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу під`їзду №6 будинку №50 розташованого за адресою: вул. Гетьманська м. Новомосковська Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, доводячи свій злочинний умисел до кінця, за допомогою ключа, який знайшов в підлокітнику, завів двигун автомобіля та з місця скоєння злочину на викраденому автомобілі втік. Незаконно заволодівши транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 41143 гривень 84 копійок.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці без конфіскації майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23.06.2016 року по 20.06.2017 року включно, з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2016 року до дати набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто на підставі ч. 1 ст. 72 КК України у редакції закону України від 26.11.2015 року №838-VIII, без урахувань положень Закону від 18.05.2017 №2046 VIII. Вважає, що суд повинен був зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Також зазначає, щосуд не навів у вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_8 факультативного додаткового покарання конфіскація майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
- обвинувачений ОСОБА_8 спочатку просив переглянути вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відносно тяжкості призначеного покарання та призначити покарання у вигляді мінімального строку, передбаченого санкцією статті, оскільки суд не взяв до уваги всі пом`якшуючі обставини, а відтак, призначене покарання вважає неправомірним і завеликим, зазначивши, що після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ним будуть надані доповнення до апеляційної скарги. Після ознайомлення з матеріалами провадження в повному обсязі ним була подана доповнена апеляційна скарга, в якій останній зазначає про відсутність будь-яких порушень з боку суду першої інстанції під час судового розгляду, вказує на свою незгоду з апеляцією прокурора, вважає вирок суду законним та справедливим та просить залишити його без змін.

Під час апеляційного розгляду прокурор частково підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , апеляційну скаргу обвинуваченого просила залишити без задоволення.
Обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з цим, аналізуючи доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та остаточного покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними.
Так, за вчинення дій, передбачених диспозицією ч.2 ст.289 КК України, санкція цієї статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, тобто додаткове покарання у цьому випадку є альтернативним та питання про доцільність його застосування повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчинених ним злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває.
Також суд врахував, що, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які, пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання, згідно з ст.67 КК України, судом не встановлено.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції виконано належним чином та остаточне покарання правильно визначено з урахуванням частково приєднаної частини невідбутого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року.
Отже, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому злочинів, у тому числі за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, та належним чином застосував щодо нього положення ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без застосування додаткового виду покарання конфіскації майна.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду й вважає, що покарання обвинуваченому призначено з урахуванням обставин провадження в їх сукупності, ступеню тяжкості вчинених злочинів, відомостей про його особу, обставин, які пом`якшують покарання, та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи скарги прокурора такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи, на які він зауважує у скарзі, не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та не є, відповідно до положень ст.ст.412, 415 КПК України, безумовною підставою для зміни або скасування вироку.
Що ж стосується вимог апеляційної скарги прокурора в частині неправильного зарахування судом першої інстанції до строку призначеного ОСОБА_8 покарання строку його попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати положення ст. 72 КК України в цій редакції Закону та зараховувати строк попереднього ув`язнення, вираховуючи його до моменту ухвалення вироку. Наступне зарахування, зокрема, у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку та ухвалення нового чи залишення вироку суду першої інстанції без зміни, або у випадку його зміни.
Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5ст. 72 КК України(зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_8 цілком обгрунтовано зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.06.2016 року по дату набрання вироком законної сили включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, а також визначено початок строку відбування покарання з 23 червня 2016 року.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, а отже і скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, - залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4