КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у кримінальному провадженні № 0004706, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , молодіжний мікрорайон у кримінальному провадженні №0004706 від 04.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Слідчий суддя керуючись вимогами ст. 170 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні слідчого правові підстави, а саме те, що майно, яке належить ОСОБА_9 може бути відчужене, знищене або передана іншим особам, а тому з метою забезпечення цивільного позову, дійшов висновку про задоволення клопотання органу досудового розслідування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що ні він ні його підзахисний присутніми під час розгляду клопотання про накладення арешту не були, про ухвалу слідчого судді дізналися лише 08.08.2018 року. Крім цього апелянт в апеляції зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить постановити нову ухвалу, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні слідчого відсутня аргументація накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову. В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується. Також апелянт посилається на те, що зміст позовної заяви не відповідає ст. ст. 128 КПК України. Крім того зазначає, що ОСОБА_7 не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні та зазначає, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 004706 триває з 2016 року, і ОСОБА_7 був допитаний лише в статусі свідка.

Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання адвоката про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді при цьому, враховуючи практику ЄСПЛ (справа «Мушта проти України») та ст.6 Конвенції включаючи право на доступ до правосуддя вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ні власник майна, ні його представник присутніми не були, з ухвалою слідчого судді згідно наявної в матеріалах судового провадження інформації ознайомились лише 08.08.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів по розгляду клопотання, Святошинським УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № №0004706 від 04.05.2016року ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайства. В межах зазначеного клопотання орган досудового розслідування звернувся до районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0004706, яке було слідчим суддею районного суду задоволено.
З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Однак, відповідно до матеріалів провадження, які були досліджені колегією суддів, останні не містять відомостей того, що саме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , молодіжний мікрорайон є предметом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Крім того колегія суддів зважує і на ту обставину, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, відносно нього відсутні відомості про причетність до вчинення злочину з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні. Такі дані відсутні і в ЄДРДР. За таких обставин накладати арешт на майно з метою його збереження для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, (цивільного позову) суперечить вимогам ч.6 ст. 176 КПК України.

За наведеного, не можна вважати доведеною необхідність накладення арешту на вищезазначене майно, а томувисновок слідчого судді, що саме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 підлягає арешту у кримінальному провадженні №0004706 від 04.05.2016 року, є помилковим.

За наведеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована.

Керуючись ст.ст.117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , молодіжний мікрорайон у кримінальному провадженні №0004706 від 04.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004706 від 04.05.2016 року, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , молодіжний мікрорайон - відмовити.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/287/2018

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1