Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
ОСОБА_1 у провадженні № 51-2704км18
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року вирок районного суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

22 листопада 2018 року колегією суддів Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_2 вказані судові рішення було змінено і на підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обовязків, передбачених ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 76 цього ж Кодексу.

Не погоджуюсь з таким рішенням колегії суддів Верховного Суду, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 січня 2017 року о 00:00 год. поблизу магазину «Рукавичка» на площі І. Франка в м. Судова Вишня Львівської області на ґрунті особистих неприязних відносин завдав ОСОБА_3 декількох ударів рукою в обличчя, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень.

19 квітня 2017 року о 23:00 год. ОСОБА_2 поблизу того ж магазину на ґрунті особистих неприязних відносин ударив ОСОБА_3 кулаком в обличчя, заподіявши тілесного ушкодження середньої тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

Такі висновки судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності про що у вироку, відповідно до ст. 374 КПК, наведено докладні мотиви.

З урахуванням конкретних обставин справи, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до правопорушень невеликої та середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, посередньо характеризується за місцем проживання, а також відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_2 покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 122 КК. Таке покарання суд вважав таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З таким рішенням суду погодився і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 75 суд може звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.

Не вбачаю переконливих мотивів щодо можливості звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Вважаю, що у справі відсутні обставини, які свідчать про те, що застосування ст. 75 КК сприятиме виправленню ОСОБА_2 та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Ті обставини, які взяв до уваги суд касаційної інстанції, приймаючи рішення про звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням не є підставами для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а згідно з ч. 1 ст. 65 КК підлягають урахуванню при призначенні покарання.

Крім того, не враховано думку потерпілого ОСОБА_3 , який подав на касаційну скаргу ОСОБА_2 заперечення та просив судові рішення щодо нього залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Протиправна поведінка ОСОБА_2 , пов`язана із повторним вчиненням ним упродовж незначного проміжку між діяннями кількох нових злочинів щодо одного потерпілого, зважаючи на дані про особу засудженого, думку потерпілого, не може свідчити про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому правильність застосування до нього положень ст. 75 КК на мій погляд є сумнівною.

Враховуючи наведене вважаю, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 не підлягала задоволенню.

Судя ОСОБА_1

22.11.2018р.