Провадження № 1-кс/201/7888/2018
У Х В А Л А

іменем України

20 грудня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Балівська Будівельна Компанія» про встановлення строку, необхідного для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000015 від 31 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Балівська Будівельна Компанія» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в провадженні старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0000015, яке внесене до ЄРДР 31 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України - по факту ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів у значних розмірах, нібито вчиненого службовою особою ТОВ «Балівська Будівельна Компанія». По вказаному кримінальному провадженню повідомлення про підозру не пред`явлено ще жодній особі, не встановлено осіб винних у нібито вчиненому золочені, в зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що слідчим дотримуються вимог про вчинення всіх належних процесуальних дій у встановлені законом розумні строки. ТОВ «Балівська будівельна компанія» вважає, що слідчим, з моменту відкриття кримінального провадження №0000015, не вчиняється відповідних дій направлених на підтвердження або спростування інформації про злочин зазначений в заяві гр. ОСОБА_4 на підставі якого відкрите зазначене провадження, стосовно начебто вчиненого кримінального правопорушення службовою особою ТОВ «Балівська будівельна компанія». На підставі викладеного просить суд встановити для старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 строк у 2 тижні з моменту надходження матеріалів кримінального провадження № 0000015, яке внесене до ЄРДР 31.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України із суду до відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню.

Від представника заявника до суду надійшла заява, в якій останній підтримав клопотання, просив його задовольнити та розглянути це питання без його участі.

Від старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 надійшла письмова заява, в якій останні заперечував проти вказаного клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Судом встановлено, що 31 січня 2018 року відкрито кримінальне провадження №0000015, яке внесене до ЄРДР 31 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.

На час розгляду клопотання досудове розслідування триває, підозру жодній особі не пред`явлено.

Відповідно до ст.114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Згідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;

2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

При цьому, пунктом 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, частина перша статті 219 в редакції від 03.10.2017, визначено, що зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Натомість, статтею 5 КПК України унормовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення ухвалюється згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Тобто в зазначених законодавчих нормах наявна правова колізія, яка має вирішуватися на користь заявника. Інший підхід суперечитиме вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо «передбачуваності» правової норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. United Kingdom), від 2 серпня 1984 року, пункт 67, рішення у справі «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56). Аналогічна позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005.

Слід зазначити, що у частині 6 статті 9 КПК України закладений принцип вирішення всіх колізій відповідно до загальних засад кримінального провадження, разом з тим, Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже, це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ, зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 6 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 8 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Слід взяти до уваги, що у відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ст.10 КПК України, ст.14 Конвенції, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. Таким чином, відповідно до послідовної прецедентної практики Європейського Суду, не повинно існувати відмінності у поводженні з особами, які перебувають в аналогічній або подібній ситуаціях. Подібне розходження в поводженні є дискримінаційним, якщо воно не має об`єктивного і розумного виправдання, іншими словами, якщо це ставлення не переслідує законну мету або якщо відсутнє розумне ставлення пропорційності між застосованими засобами та метою, яку потрібно досягти.

Поняття дискримінації в значенні статті 14 Конвенції також включає справи, в яких до особи або групи ставляться за відсутності належного обґрунтування менш сприятливо, ніж до інших, навіть якщо більш сприятливе поводження не вимагається Конвенцією (див. рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства", §82, Рішення Великої палати Європейського Суду у справі" Валліанатос і інші проти Греції "(Vallianatos and Others v. Greece), скарги N 29381/09 і 32684/09, § 76, ECHR 2013 (витяги), і рішення Великої палати Європейського Суду у справі "Біао проти Данії" (Biao v. Denmark), скарга N 38590/10, § 90, ECHR 2016).

За таких умов, застосування ч.1 ст.219 КПК України в редакції від 03.10.2017 лише до осіб або груп, інтересів яких стосуються кримінальні провадження, по яким відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, та не застосування цієї норми до інших, матиме ознаки дискримінації в розумінні Конвенції, що є неприпустимим.

Крім того, частиною 1 ст.28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Вчасне не проведення необхідних слідчих та процесуальних дій суттєво порушує фундаментальний визначений КПК України принцип розумності строків, метою якого є захист осіб від надмірного затягування процесу.

Цей принцип прямо впливає з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення на справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Україна, яка ратифікувала цю конвенцію в 1997 році, взяла на себе обов`язок гарантувати права та свободи, закріплені розділом І цієї Конвенції, усім тим, хто перебуває під її юрисдикцією. Сюди ж належить і право на доступ до правосуддя в частині розумності строків кримінальних процедур.

Згідно практики Європейського суду перебіг строків досудового розслідування розпочинається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається не лише арешт, вручення повідомлення про підозру, а й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження» (справа «Екле проти ФРН», 1982).

Перевіривши матеріали клопотання, беручи до уваги, що досудове розслідування в у даному кримінальному провадженні триває майже рік, але підозра нікому не пред`явлена, слідчий суддя вважає можливим встановити розумний строк для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження, який слід визначити у максимально можливому терміні для даної категорії справ один рік, що спливає 31 січня 2019 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 333, 350, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Балівська Будівельна Компанія» про встановлення строку, необхідного для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000015 від 31 січня 2018 року задовольнити частково.

Встановити строк до 31 січня 2019 року для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000015 від 31 січня 2018 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1