У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_5 , затверджене прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, гр. України, українця, студента 3-го курсу юридичного факультету Львівського техніко-економічного коледжу НУ «Львівська політехніка», раніше не судимого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- кримінальному провадженні №0004850 за ч.2 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в

ОСОБА_6 16.07.201р. приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку №19, що по вул. І.Мазепи у м. Львові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин під час словесного конфлікту, умисно наніс множинні удари рукою по обличчі в область носа, рота та шиї, ногами по тулубу та кінцівках потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 16.07.2018р. приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку №19, що по вул. І.Мазепи у м. Львові під час виниклого словесного конфлікту із ОСОБА_7 , заподіяв останньому тілесні ушкодження.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 не заперечував фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення , повністю визнав себе винним, суд, у відповідності до змісту ст. 349 КПК України , визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України суд вважає вірною, оскільки він спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Старший слідчий СВ Шевченківського ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, яке затверджене прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 , 2001 року народження , посилаючись на те, що останній є неповнолітнім, вперше вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості , визнав свою вину у вчиненні правопорушення, а тому його виправлення можливе без застосування покарання .

У клопотанні просять застосувати до ОСОБА_6 заходи виховного характеру, а саме передати його під нагляд батька ОСОБА_9 та звільнити від кримінальної відповідальності.

Неповнолітній ОСОБА_6 із клопотанням погодився .

Законний представник ОСОБА_9 у судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що зобов`язується здійснювати нагляд за неповнолітнім сином ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_7 із клопотанням не погодився , вважає, що застосування такого виду виховного заходу до неповнолітнього, який відносно нього вчинив кримінальне правопорушення, є недостатнім та жодним чином не вплине на його виправлення та перевиховання.

Відповідно до ст.105 КК України до неповнолітнього, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості суд може застосувати примусові заходи виховного характеру, одним із яких є передача неповнолітнього під нагляд батьків.

Відповідно до змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 р. «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» метою застосування такого заходу має бути забезпечення інтересів неповнолітнього ,які полягають в одержанні не тільки належного виховання ,а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, адаптації до суспільного життя, підвищення загальноосвітнього та культурного рівня, набуття професії та працевлаштування.

Передача неповнолітнього під нагляд батьків може бути лише з урахуванням даних ,що характеризують останніх, та реальної можливості забезпечення ними належної поведінки неповнолітнього .

У судовому засіданні стороною обвинувачення не подано жодного доказу, які б характеризували особу законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 батька ОСОБА_9 , вказували на його місце проживання із неповнолітнім, можливість фінансової підтримки, та інші аспекти ,необхідні для висновку суду про можливість вказаної особи забезпечити належну поведінку свого сина.

Відтак, суд вважає, що клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусового заходу- передачі під нагляд батька ОСОБА_9 необґрунтоване, не доведене у судовому засіданні письмовими доказами, а тому до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 105 КК, ст.ст. 495 ,496,497,501 КПК України ,суд

постановив:

у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_5 , затвердженого прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0004850 відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України повернути прокурору.

Термін оскарження ухвали тридцять днів до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1