В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський місьрайонний суд Закарпатської області - у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участі : секретаря - ОСОБА_2
сторін та інших учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002654 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Ужгорода, Закарпатської області, громадянина України, з освітою середньою-спеціальною, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу - поліцейському взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Ужгрроді та Мукачеві сержанту поліції ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків при таких обставинах :
01. 10.2017 року близько 05 години 10 хв. від громадянки ОСОБА_7 (дружини обвинуваченого) надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_4 , з яким вона тимчасово не проживає, намагається незаконно проникнути до квартири АДРЕСА_2 , де вона проживає , наносячи при цьому удари ногою по вхідних дверях квартири.
На виклик заявниці ОСОБА_7 на місце події виїхали працівники патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції ДПП в м. Ужгороді та м. Мукачево сержант поліції ОСОБА_6 та молодший лейтенант поліції ОСОБА_8 . За адресою м. Ужгород вул.. Чорновола, 27 у під`їзді на площадці 7 поверху, ними було виявлено та встановлено особу чоловічої статі, а саме ОСОБА_4 , який намагався шляхом пошкодження дверей проникнути у приміщення квартири АДРЕСА_3 .
Згідно з вимогами ЗУ «Про патрульну Поліцію» працівники поліції представились та висунули усну вимогу про припинення протиправних дій, застосувавши при цьому ліхтарик, промені якого спрямували у обличчя ОСОБА_4 ..
У відповідь на це, ОСОБА_4 , знаходячись на сходовій площадці 7 поверху, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, знаючи , що він перебуває при виконанні службових обовязків, нехтуючи прийнятими правилами поведінки в суспільстві, почав висловлюватись нецензурною лайкою та перешкодив нормальній діяльності працівника правоохоронного органу, застосував фізичне насильство у сторону сержанта поліції ОСОБА_6 , нанісши їй один удар рукою, зажатою в кулак в область живота, внаслідок чого ОСОБА_4 спричинив працівнику правоохоронного органу сержанту поліції ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження під час виконання цим працівником службових обов`язків».
Згідно висновку судово-медичного експерта №781 від 11.10.2017 року на момент медичного обстеження ОСОБА_6 яких-небудь локальних тілесних ушкодження експертом не виявлено. Згідно медичної довідки №1118/4 від 1.10.2017 року, виданої травмпунктом Ужгородської ЦМКЛ у ОСОБА_6 встановлено діагноз «тупа травма живота». За цим же висновком експерта «тупа травма живота» у ОСОБА_6 могла виникнути від удару руки, затиснутої в кулак. Таке тілесне ушкодження, кваліфікується, як легке тілесне ушкодження , що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності і не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, як зазначено у обвинувальному акті, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконання цим працівником службових обов`язків, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
За результатами судового розгляду, з огляду на свідчення обвинуваченого, потерпілої, свідків та ретельного аналізу та оцінки інших доказів наданих стороною обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_4 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Так, за змістом диспозиції частини другої ст. 345 КК України склад зазначеного правопорушення характеризується, зокрема, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Частиною 2 статті 24 КК України визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнавав повністю та заперечував сам факт нанесення удару потерпілій ОСОБА_6 , заявивши, що оскільки поліцейські спрямували промені ліхтарика в його обличчя, він руками прикривав очі, щоб його не засліплювало. Погроз чи насильство щодо працівників поліції він не застосовував, хоча проти нього останні застосувати спеціальний засіб сльозогінної та дратівливої дії.
Факт нанесення ОСОБА_4 рукою, зажатою в кулак, їй удару в живіт, підтвердила тільки сама потерпіла ОСОБА_6 . Зокрема, в судовому засіданні остання показала, що прибувши 01.10.2017 року приблизно 5.00 години разом з колегою ОСОБА_8 до місця події і заходячи в під`їзд, вони почули стуки і гуркіт у двері. В під`їзді освітлення було тускле, видимість була погана. Піднявшись на 9 поверх вони побачили ОСОБА_4 в стані сп`яніння, який бив в двері. Вона представилась, як працівник поліції і ОСОБА_8 звів ОСОБА_4 по ступеньках на 7 поверх. Коли вони всі разом спускались ОСОБА_4 опору не чинив. На 7 поверсі ОСОБА_4 почав на їх адресу нецензурно висловлюватись і став під стінкою сходової площадки. Вона та ОСОБА_8 стояли по обидві сторони на відстані від нього приблизно 1 метр. Під час розмови з ним , вона та її колега світили фонариком так, що промінь попадав на його обличчя, від чого ОСОБА_4 розсердився та просив не світити в очі. Після цього ОСОБА_4 правою рукою, затиснутою в кулак, без попередження наніс їй удар в живіт. ОСОБА_8 , побачивши, що вона присіла, застосував до ОСОБА_4 спеціальний засіб «Тарен» та надів на руки кайданки. Після цього, вони викликали оперативний наряд, які встановили особу правопорушника ОСОБА_4 .
За поясненнями ОСОБА_6 вона знаходилась в бронежилеті. Також ОСОБА_6 підтвердила, що після зазначених подій вона разом з ОСОБА_8 одразу поїхала в травмпункт Ужгородської міської лікарні, де її оглянув лікар. Заяву про злочин вона не писала, а склала рапорт. Матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 вона не має. Адмінпротокол про порушення громадського порядку щодо ОСОБА_4 ними не складався.
Проте, одних лише таких пояснень потерпілої ОСОБА_6 про механізм заподіяння їй ОСОБА_4 цих тілесних ушкоджень при наведених обставинах, є недостатньо для однозначного визначення прямого умислу обвинуваченого на вчинення дій , які йому інкриміновано.
Так, свідок ОСОБА_8 надав суду схожі з ОСОБА_6 показання, зазначивши однак те, що ОСОБА_4 постійно відмахувався від променів фонарика, яким вони світили на нього, але якихось агресивних дій по відношенню до них не проявляв. Свідок підтвердив, що видимість в під`їзді була погана, тому конкретно нічого не бачив. Як ОСОБА_4 ударив потерпілу він не бачив і знає це зі слів останньої, але припускає, що це могло трапитись тоді, коли ОСОБА_4 відмахувався від променів ліхтарика руками. ОСОБА_8 також не підтвердив показання ОСОБА_6 про те, що разом з нею їздив у травмпункт, зазначивши, що точно не пам`ятає. ОСОБА_6 і він були одіті в захисні жилети. Протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_4 вони не складали. Також ОСОБА_8 показав, що жодних агресивних дій по відношенню до нього ОСОБА_4 не вчиняв, опір чинити не намагався, вів себе спокійно та не проявляв агресії, хоча був у стані сп`яніння.
Факту нанесення ОСОБА_4 удару рукою в живіт ОСОБА_6 , тим більше умисного, не підтвердили і свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які споглядали за обставинами події, зазначеної в обвинувальному акті. Свідок ОСОБА_7 , зокрема, вказала на те, що потерпіла ОСОБА_6 , після затримання обвинуваченого, заходила до неї в квартиру, однак про факт нанесення їй удару останнім, не повідомляла.
Судово - медичний експерт ОСОБА_10 , підтвердила свої висновки про характер заподіяних ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, однак пояснила, що такі нею визначені лише за даними зазначеної медичної довідки та поясненнями самої потерпілої.
Враховуючи викладене свідчення цих свідків суд, розцінює як такі, що не підтверджують умисних дій обвинуваченого ОСОБА_4 на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій.

Суд також ретельно проаналізував і інші докази надані стороною обвинувачення, які були досліджені, в т.ч. дані що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Зокрема, із довідки - характеристики виданої Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що ОСОБА_4 за місцем проживання ніколи сварок, вживання алкогольних напоїв, протиправних дій не вчиняв. Він не судимий. Громадською організацією «Розвиток Таеквон-до Ужгород» ОСОБА_4 також характеризується, як активний меценат, що підтримує серед дітей та підлітків розвиток такого виду спорту, як таекван-до, в м. Ужгороді.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 не був оглянутий на стан алкогольного сп`яніння і така обставина, що обтяжує відповідальність, йому у вину не ставиться. У матеріалах провадження також відсутні дані про те, що відносно ОСОБА_4 складався протокол про вчинення ним якого-небудь адміністративного правопорушення, що стало б підставою, для застосування щодо нього заходів примусу.

Інших достатніх та переконливих доказів, які би поза розумним сумнівом підтверджували винність обвинуваченого, досліджені та долучені матеріали не містять, а додаткових прокурором не надано.

Враховуючи наведені показання обвинуваченого та потерпілої, свідків, які не підтвердили обставини відображені в обвинувальному акті, та інші дані, що характеризують ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що одні лише показання потерпілої ОСОБА_6 не є достатніми та переконливими для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ст. 62 Конституції України та п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип призумпції невинуватості, як один із основних засадчих принципів кримінального судочинства, який передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Оскільки, вищезазначені обставини, які для даного складу злочину є обов`язковими елементами змісту умислу на заподіяння потерпілій, як працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження , у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків в ході судового розгляду свого переконливого підтвердження не знайшли, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Враховуючи викладене, а також, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_4 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ч.2 ст. 345 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 судом не застосовувався.
Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського Апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 діб з дня проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити виправданому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1