Справа № 559/334/19
номер провадження 1-кп/558/39/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000053 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Улянівка, Братського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, раніше судимого:

13 лютого 2006 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до одного року позбавлення волі;

5 жовтня 2007 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

17 листопада 2008 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 186 КК України та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до шести років позбавлення волі;

2 березня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2016 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково з невідбутою частиною покарання - сім місяців 21 день позбавлення волі;

23 листопада 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України Дубенським міськрайонним судом Рівненської області до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку два роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 353 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпілі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 , суд, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та в період, коли судимість не була знята чи погашена у встановленому порядку, о 10 годині 30 хвилин 17 січня 2019 року, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, знаходячись поблизу квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_6 та власником якої є ОСОБА_5 , зайшов до вказаної квартири та представившись працівником «карного розшуку», без дозволу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почав оглядати майно з метою відшукання грошових коштів. В подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи у спальні квартири, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, умисно, повторно шляхом ривка вирвав з руки ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Fly» модель «FF 183», чорного кольору, та заволодівши ним вийшов з квартири, не реагуючи на вимогу потерпілої про повернення майна. В подальшому ОСОБА_3 відкрито залишив місце вчинення злочину і таким чином заволодів мобільним телефоном марки «Fly» модель «FF 183», чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта № 3.2-111/19 від 31 січня 2019 року, майнову шкоду на загальну суму 296,10 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 о 10 годині 30 хвилин 17 січня 2019 року, реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій без дозволу володільця і без законних підстав, всупереч статті 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, незаконно через вхідні двері проник до квартири ОСОБА_5 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де відрекомендувався працівником «карного розшуку» Національної поліції, яким насправді не був, під приводом відшукання викраденого гаманця, провів огляд в даній квартирі.

Крім того, ОСОБА_3 о 10 годині 30 хвилин 17 січня 2019 року, реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою незаконного проникнення та проведення незаконного огляду житла (квартири) ОСОБА_5 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно присвоїв владні повноваження працівника правоохоронного органу, до яких, згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року, відноситься Національна поліція, та на яку, згідно п. 6 та 26 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну Поліцію» від 02.07.2015 року, покладено повноваження по проведенню досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності та здійснення оперативно-розшукової діяльність відповідно до закону. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про Національну Поліцію» - «Поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише у невідкладних випадках...».

Зокрема, ОСОБА_3 , відрекомендувався перед ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , працівником «карного розшуку» Національної поліції України, яким насправді не був, діючи умисно, протиправно та всупереч встановленому порядку, ОСОБА_3 , таким чином самовільно присвоїв собі владні повноваження, поєднані із вчиненням суспільно небезпечних дій, а саме незаконним проникненням до житла та незаконним проведенням в ньому огляду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; за ч. 1. ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та незаконне проведення в ньому огляду та за ч. 1 ст. 353 КК України, як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане з вчиненням суспільно небезпечного діяння.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

У підготовчому судовому засіданні до суду сторонами кримінального провадження надано угоду про визнання винуватості від 14 березня 2019 року.

Згідно угоди про визнання винуватості від 14 березня 2019 року ОСОБА_3 , беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 353 КК України.

Сторонами за угодою про визнання винуватості узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, за ч. 1 ст. 353 КК України у виді обмеження волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, сторони за угодою погодили призначення ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за вироком суду сторони за угодою погодили часткове приєдняння невідбутої частини покарання за викором Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та остаточне покарання призначити за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Ч. 3 ст. 314 КПК України визначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Разом з тим, ч. 4 ст. 469 КПК України визначає, що угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо … кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди на укладення угоди.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 2 ст. 186 КК України) та злочинами невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 162 КК України, ч. 1 ст. 353 КК України).

Згідно обвинувального акта встановлено, що потерпілими від вказаних злочинів є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , жительки АДРЕСА_2 .

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожна окремо, надали письмові заяви про їх згоду на укладення угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні (а.п. 125).

У підготовчому судовому засіданні сторони судового провадження, підтримали угоду про визнання винуватості, вважали її обґрунтованою та наполягали на її затвердженні.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості та пояснили, що завдану їм шкоду обвинуваченим відшкодовано в повному обсязі, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та що укладення угоди сторонами є добровільним.

Разом з тим, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами чинного законодавства, інтересам суспільства чи окремих громадян, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

За угодою про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_3 сторони узгодили призначення мінімального покарання визначеного Законом про кримінальну відповідальність за вчинення тяжкого злочину, на застосуванні якого не заперечували потерпілі; потерпілі надали згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 у підготовчому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості, наполягали на затвердженні угоди та погоджувалися на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Вказані обставини, свідчать про те, що укладення угоди про визнання винуватості не буде суперечити правам та інтересам потерпілих та самого обвинуваченого.

Судом встановлено, що сторони за угодою про визнання винуватості погодили призначення покарання з урахуванням положень ст.ст. 65-68, 70, 71, 162, 186, 353 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні № 0000053 суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Так, речовим доказом у кримінальному провадженні визнано мобільний телефон марки «Fly» моделі «FF 183», власником якого є потерпіла ОСОБА_6 (а.п. 36), а тому суд приходить до висновку про залишення такого речового доказу власнику.

Судом встановлено, що процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні складають 1716,00 гривень (572,00 гривень витрати на проведення судової товарознавчої експертизи, 1144,00 гривень витрат на проведення судової дактилоскопічної експертизи) (а.п. 86, 108).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З цих підстав, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1716,00 гривень, що є документально підтвердженими.

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 16 години 30 хвилин 18 березня 2019 року.

Сторони за угодою погодили призначення обвинуваченому покарання, що пов`язане з позбавленням волі, клопотань про зміну запобіжного заходу, застосованого відносно обвинуваченого, сторони судового провадження не заявляли; підстав для зміни застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про залишення без змін запобіжного заходу застосованого відносно ОСОБА_3 на час до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 314, 373, 374, 468, 470, 475 КПК України, ст.ст. 12, 70, 71, 162, 186, 353 КК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14 березня 2019 року в кримінальному проваджені №0000053.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 353 КК України і призначити узгоджене сторонами за угодою про визнання винуватості покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

за ч. 1 ст. 353 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточне покарання за сукупністю злочинів призначити у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2018 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання, тобто з 17 години 30 хвилин 17 січня 2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1716,00 (Одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Fly» моделі «FF 183», залишити у власності ОСОБА_6 .

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .