Справа 3636/5338/18
Провадження №1-кс/636/196/19
УХВАЛА
іменем України
15 лютого 2019 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чугуївського міського суду Харківської області скаргу ОСОБА_4 на постанову заступника начальника начальника СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 13.11.2018 р.,-

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області зі скаргою на постанову заступника начальника начальника СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 13.11.2018 р.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_4 зазначив, що копію оскаржуваної постанови отримав 06.12.2018 року. З зазначеною постановою заявник не згоден тому, що вона на його думку передчасна. ОСОБА_5 спрямовані зусилля не на виконання службових обов`язків, передбачених ст. 9 КПК України, а на приховування злочину і сприяння ухиленню від притягнення до кримінальної відповідальності особи, що вчинила злочин, а саме директора ТОВ агрофірма «Шанс» ОСОБА_6 , останній не був допитаний слідчим навіть як свідок. Крім того, заявник вважає, що ОСОБА_5 вдався до пошуку формальних причин для ухилення від захисту права власності особи, що потерпіла від злочину. Формальною причиною для закриття кримінального провадження слідчим вказано те, що розмір збитку від злочину є меншим, ніж передбачено ч. 1 ст. 197-1 КК України. Але в той же час слідчий не приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 самовільно займає належні потерпілому земельні ділянки протягом 16 років, а відтак наведена слідчим сума збитків, завданих злочином за 1 рік незаконного володіння належним потерпілому майном, повинна бути збільшена мінімально у 16 разів і реально становить 251 437 грн. 60 коп., що суттєво перевищує необхідну для кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 197-1 КК України суму у розмірі 88 100 грн. Також слідчий не бере до уваги і суму завданої потерпілому моральної шкоди, яка значно перевищує суму матеріальних збитків.
ОСОБА_4 звертає увагу на те, що відповідно до ст. 5 ч. 2 КПК України випадки самовільного зайняття земельних ділянок, що мали місце до набрання чинності ЗУ від 11.01.2007 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки» повинні кваліфікуватися не за ст. 197-1 КК України, а за ст. 356 КК України.
Що стосується завідомо неправдивого твердження слідчого про те, що факт самовільного захоплення належної потерпілому земельної джілянки нібито не знайшов свого підтвердження, то це повністю спростовується фактичними обставинами справи, оскільки належна потерпілому ділянка перебуває у незаконному володінні ОСОБА_6 , тобто заявник вважає, що наявна об1'єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
У зв`язку з чим скаржник й звернувся до суду з цією скаргою, в якій просив визнати оскаржувану ним постанову незаконною та скасувати її.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав доводи, викладені в скарзі та просив її задовольнити, зазначив, що слідчий не вжив усіх передбачених КПК України заходів, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та відповідно необгрунтовано закрив провадження по справі, у зв`язку з чим його постанова підлягає скасуванню.
Прокурор проти скарги категорично заперечував з тих підстав, що слідчим належним чином проведено досудове розслідування та виконані всі передбачені чинним кримінально-процесуальним законодавством вимоги щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного:
Процесуальна можливість оскарження рішень слідчого та прокурора про закриття кримінального провадження регламентована пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 303 КПК, при цьому суб`єктами оскарження відповідного рішення слідчого є заявник, потерпілий, його представник, законний представник, а прокурора заявник, потерпілий, його представник, законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати слідчий, а коли прокурор. Так, відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК cлідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 ч. 1 ст. 284 КПК, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, а прокурор щодо підозрюваного з підстав, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Також під час розгляду аналізованого виду скарг необхідно враховувати положення ч. 2 ст. 9 КПК, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

За результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження за №0000128 від 31.08.2018 року, на підставі ст. 110, п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, заступником начальника начальником СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
При цьому, зі змісту оскаржуваної ОСОБА_4 постанови слідує, що склад злочину, передбачений ст. 197-1 ч. 1 КК України відсутній тому, що об`єктивна сторона цього злочину передбачає собою самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Зазначений злочин є злочином з матеріальним складом для встановлення об`єктивної сторони цього злочину потрібно встановити не тільки самовільне зайняття ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. На підставі інформаційного листа управління Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що шкода заподіяна самовільним зайняттям земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1 га, у разі підтвердження факту порушення, відповідно до формули, складатиме 1 441, 73 грн. З огляду на вказані обставини вбачається, що в результаті самовільного захоплення земельної ділянки площею 3,8 га заподіяно шкоду в сумі 5 478, 57 грн., а площею 7,1 га в сумі 10 236, 28 га. Загальна сума збитків становитиме 15 714, 85 грн., що не є значною шкодою. Крім того, слідчий зазначив, що факту самовільного захоплення вище зазначених земельних ділянок не знайшов свого підтвердження.
Зі змісту ст. 197-1 КК України слідує, що об`єктивна сторона цього злочину полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. При цьому самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить на праві власності іншій особі (фізичній чи юридичній), яка володіє нею на інших законних підставах (наприклад, на підставі договору оренди). Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.
Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огорожуванні ділянки, знищенні і встановленні «своїх» межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як «власник» чи «законний користувач» і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.
Аналізований злочин є злочином з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує н. м. д. г. (див. примітку до ст. 1971 КК).
Злочин, передбачений ст. 1971 КК, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.
На думку слідчого судді оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження. При цьому підставами скасування вказаної постанови є: невжиття органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; завчасність висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 1 КК України; не проведення необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі. Постанова не містить інформації щодо встановлення та опитування будь-яких осіб, крім заявника, якім можуть бути відомі обставини, викладені в заяві скаржника, не перевірено та не спростовано факту самовільного захоплення земельних ділянок, як і не перевірено наявності (відсутності) дій, що є складовою об`єктивної сторони цього злочину, особи, на яку посилається ОСОБА_4 тощо.

У кримінальному провадженні, зокрема, підлягає доказуванню і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення,випливає зі змісту ч. 1 ст. 91 КПК України.

Частина 2 цієї статті наголошує, що доказування підлягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як передбачено ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього кодексу, за винятком випадків (належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого), покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого. Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що закриваючи кримінальне провадження, заступником начальника начальником СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 не дотримано вимог закону та не вжито всіх заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не виконано всіх необхідних дій для розслідування кримінального правопорушення, на які посилається заявник, тому постанова про закриття кримінального провадження, датована 13.11.2018 року, підлягає скасуванню.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_5 належним чином не вмотивував свого рішення про закриття кримінального провадження, як цього вимагає ч.5 ст.110 КПК України, оскільки мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить відомостей про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування, зазначено лише, що факт самовільного зайняття земельних ділянок не знайшов свого підтвердження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 303 - 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову заступника начальника начальника СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 13.11.2018 р.- задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника начальника СВ Печенізького ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 13.11.2018 р., винесену в рамках кримінального провадження за №0000128 від 31.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України.

Копію ухвали надати учасникам процесу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1