Справа № 487/5033/18
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

17.12.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження № 0001061, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, працюючого тренером в Баштанській ДЮСШ, з повною вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , судового розпорядника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування остаточно ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. ст. 309 КК України, незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту за наступних обставин.

У невстановлені дату та час, знаходячись у невстановленому місці, у невстановленої особи, ОСОБА_3 незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою не менше 8,31 г, який став незаконно зберігати без мети збуту в металевому сейфі у приміщенні житлового будинку на території домоволодіння за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 до моменту вилучення працівниками правоохоронного органу.

15.02.2018 року в період часу з 11.30 годин до 14.34 годин під час проведення обшуку в домоволодінні за місцем реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні житлового будинку в сейфі було виявлено та вилучено паперовий згорток із особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який ОСОБА_3 незаконно зберігав без мети збуту, в перерахунку на суху речовину складає 8,31 г.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 не визнав та вказав, що все, що знайшли в сейфі при обшуку домоволодіння йому не належить, окрім дозволу на зброю, який він поклав до сейфу давно. Будинок, де проводився обшук, належить його матері, який вона успадкувала після чоловіка, обвинувачений зареєстрований в даному будинку, але близько десяти років в ньому не проживає. Металева шафа (сейф) належав його батькові, ключ від неї завжди лежав поряд на підвіконні. Про проведення відносно нього обшуку в будинку його матері ОСОБА_3 дізнався вже після того, як обшук був проведений. Заперечив будь-яку свою причетність до виявленого в сейфі наркотичного засобу.

Свідок ОСОБА_7 в суді пояснив, що в будинку, де був проведений обшук, жили його мати та його син. Будинок належить його матері ОСОБА_8 , яка його успадкувала після померлого чоловіка. Обвинувачений у вказаному будинку не проживає близько п`ятнадцяти років, його речей в будинку немає. Будинок не розділений між мешканцями та металева шафа, в якій тримав документи батько свідка, знаходилась в прохідній кімнаті одразу при вході в будинок і ключ від неї раніше завжди лежав біля нього. Свідок не знав, що знаходилось в металевій шафі, оскільки не цікавився цим.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.03.2018 року вбачається, що під час проведення обшуку в домоволодінні за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , було виявлено канабіс загальною масою 555,324 г, про що 20.03.2018 року ОСОБА_9 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до ЄРДР за № 0001061. Слідчим, що уповноважений здійснювати досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, у витязі з ЄРДР вказаний ОСОБА_10 .

Згідно з постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 20.03.2018 року з матеріалів кримінального провадження № 0004113 виділено матеріали досудового розслідування щодо незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали про дозвіл на обшук від 18.01.2018 року слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва було надано слідчому ОСОБА_10 дозвіл на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_3 .

Згідно з протоколом обшуку від 15.02.2018 року в ході обшуку слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 домоволодіння по АДРЕСА_1 в присутності ОСОБА_12 в житловому будинку в сейфі було виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

В судовому засіданні переглянуто відеозапис частини обшуку, проведеного 15.02.2018 року по АДРЕСА_1 , на якому зафіксовано виявлення та вилучення з металевого сейфу, що знаходився в першій кімнаті біля входу до будинку, паперового згортку з речовиною рослинного походження.

З висновку експерта № 285 від 12.03.2018 року слідує, що надані на експертизу речовини рослинного походження в трьох упаковках, які згідно постанови слідчого «вилучені в ході обшуку від 15.02.2018 року», є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Загальна маса канабісу у висушеному стані становить 555,324 г. Маса канабісу в об`єкті №3 у перерахунку на висушену речовину становить 8,31 г.

З протоколу огляду предмету від 20.03.2018 року вбачається, що слідчим ОСОБА_13 було оглянуто сейф-пакет, всередині якого наявний канабіс вагою 555,324 г.

Постановою від 20.03.2018 року сейф-пакет №7618626 з канабісом вагою 555,324 г. визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні № 0004113.

Сторона захисту просила виправдати ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні через порушення стороною обвинувачення порядку здійснення досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодним доказом не підтверджена причетність власне обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Оцінивши надані сторонами кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом допустимими доказами вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину та в тому, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Відповідно до закріпленої в ст. 17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як загальної засади кримінального провадження, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, в контексті вказаної вище презумпції невинуватості у комплексі з іншими загальними засадами кримінального провадження, як то верховенство права (ст. 8 КПК України, яка передбачає врахування практики Європейського суду з прав людини) та законності (ст. 9 КПК України, яка передбачає неухильне додержання під час кримінального провадження вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, з одночасним урахуванням практики Європейського суду з прав людини при застосуванні кримінально процесуального законодавства України), допустимість доказів є не менш важливою, ніж їх достатність та належність для встановлення вини особи в інкримінованому їй злочині.

Питання допустимості доказів, визначене ст. 86 КПК України, відповідно до якої доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За такого, порушення порядку, визначеного КПК України при отриманні певного доказу, має своїм наслідком визнання його недопустимим.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Виходячи з вказаних норм та з гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, в разі незгоди особи з висунутим проти неї обвинуваченням суд безумовно зобов`язаний дати оцінку доказам не тільки з точки зору їх належності, достовірності та достатності, а й з точки зору їх допустимості, тобто дотримання визначеного КПК України порядку їх отримання.

При цьому, виходячи з визначених ст. 86 КПК України наслідків визнання доказу недопустимим (припинення його дослідження та неможливість посилання на нього при ухваленні судового рішення), при оспоренні певного доказу або всього обвинувачення в цілому, в першу чергу докази мають оцінюватись саме з точки зору їх допустимості.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КПК України в редакції, що діяла на час проведення обшуку в даному кримінальному провадженні, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник, адвокат та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені.
Перелік учасників кримінального провадження визначений п. 25 ч.1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого учасниками кримінального провадження є сторони кримінального провадження (з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом), потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.
При цьому, з переглянутого в суді відеозапису частини обшуку та підписів в протоколі обшуку від 15.02.2018 року слідує, що обшук фактично здійснювали кілька осіб (в тому числі оперативні співробітники), службове становище яких, їх статус та їх повноваження на проведення даної слідчої дії з точки зору КПК України нічим не підтверджені, оскільки повноваження слідчого на проведення обшуку вони матимуть відповідно до ст. 40-41 КПК України виключно в разі надання слідчим відповідного доручення і виключно в межах такого доручення. При цьому, ані в протоколі обшуку від 15.02.2018 року, ані окремими документами відповідні доручення слідчого оперативним підрозділам на проведення слідчих дій не зафіксовані та суду при розгляді справи не надані. За такого, вказані особи не мали права збирати докази, а зібрані ними докази є такими, що зібрані з порушенням порядку, визначеного КПК України, тобто недопустимими.

Крім того, відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
При цьому, за загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 38 КПК України слідчі дії (досудове розслідування) має право здійснювати слідчий одноособово або група слідчих.

Відповідно до ст. 39 КПК України слідчого або групу слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування визначає керівник органу досудового розслідування.

Згідно з п. 17 ч.1 ст. 3 КПК України слідчим є службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
При цьому, з аналізу положень п.17 ч.1 ст. 3, ст. 38-40 КПК України слідує, що норми КПК України передбачають персоніфікацію відповідних службових осіб, які уповноважені здійснювати досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні з фіксацією відповідних відомостей про таку особу в кримінальному провадженні та фіксацією відповідного рішення про її уповноваження на ведення досудового розслідування.

Відповідно до принципу безпосередності дослідження документів, як загальної засади кримінального провадження, визначеної ст. 23 КПК України суд досліджує докази та інші документи і процесуальні рішення, які обґрунтовують законність слідчих дій, безпосередньо. За такого, у комплексі з принципом змагальності, слід дійти висновку, що суд обґрунтовує свої рішення щодо оцінки доказів виключно на підставі наданих йому сторонами документів, якщо сторона кримінального провадження не надала суду в ході судового розгляду наявний в неї доказ або інший документ (а перед цим такий документ мав бути відкритий стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК України), вона фактично втрачає можливість посилатись на нього в подальшому та суд ухвалює рішення по суті справи без врахування вказаного доказу або документу.

При цьому, виходячи з наданих суду стороною обвинувачення матеріалів ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.01.2018 року в кримінальному провадженні №0004113 було надано конкретно визначеному слідчому ОСОБА_10 дозвіл на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Проте вказаний обшук 15.02.2018 року провів інший слідчий СВ Заводського відділу поліції ОСОБА_11 при цьому, будь-яких рішень керівника органу досудового розслідування щодо включення в даному кримінальному провадженні даного слідчого до групи слідчих або доручення йому здійснення досудового розслідування в даному провадженні суду не надано, суду також не надано відповідних рішень керівника органу досудового розслідування про здійснення досудового розслідування групою слідчих, натомість, ані в обвинувальному акті, ані у витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0001061 слідчий ОСОБА_11 не вказаний взагалі, а відповідних відомостей з кримінального провадження №0004113, з якого було дане провадження виділене, суду стороною обвинувачення надано не було.

Сторона обвинувачення в ході судового розгляду заявила, що має в своєму розпорядженні відповідні документи, щодо повноважень слідчого ОСОБА_11 на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, проте такі документи при завершенні досудового розслідування кримінального провадження №0001061 стороні захисту не відкривались, хоча були в розпорядженні сторони обвинувачення.

При цьому, відповідно до ч.12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Тому судом було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про долучення до матеріалів провадження відповідних документів на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_11 , які на час завершення досудового розслідування були в розпорядженні сторони обвинувачення, але не були відкриті стороні захисту ні при завершенні досудового розслідування, ні при розгляді справи в суді.
Крім того, щодо цього суд враховує також правові висновки висловлені у відповідних постановах Верховного Суду України щодо невідкриття доказів та відповідних процесуальних рішень, на підставі яких вони були зібрані. Так відповідно до правової позиції, висловленої в Постановах Верховного Суду України від 12.10.2017 року №5-237кс(15)17 та від 16.03.2017 року №5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами в порядку статті 290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. Водночас відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів. При цьому, чинний КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який, згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК України, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування. Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

За такого, відповідні процесуальні рішення та інші документи, щодо повноважень слідчого, які були в розпорядженні сторони обвинувачення, але не були відкриті стороні захисту при зверненні до суду з обвинувальним актом є недопустимими, у зв`язку з чим суд відмовив стороні обвинувачення у долученні додаткових документів, що були в розпорядженні сторони обвинувачення, проте не були відкриті стороні захисту.

Таким чином, з врахуванням наведених вище порушень, протокол обшуку від 15.02.2018 року є недопустимим доказом.

Крім того, оцінюючи докази, суд враховує положення ст. 90 КПК України, відповідно до якої рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
При розгляді справи «Бєлоусов проти України», рішення від 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини у п. 104 наголосив, що «будь-яке втручання згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні пункту 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 27 жовтня 1994 року у справі «Кроон та інші проти Нідерландів» (Kroon and Others v. the Netherlands), п. 31, Series A № 297-C)».
При цьому, судом встановлено, що обшук за місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_3 проводився на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.01.2018 року, згідно з якою дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за місцем реєстрації ОСОБА_3 було надано слідчому ОСОБА_10 . Натомість проведення обшуку було здійснено іншим слідчим ОСОБА_11 , який не мав встановлених кримінально-процесуальним законодавством підстав для здійснення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню (оскільки суду не було надано відповідних доказів), не був визначений тим слідчим, який уповноважений розслідувати вказане кримінальне провадження, а тому проведення таким слідчим обшуку в домоволодінні особи здійснено без будь-яких законних підстав, крім того, як вказано вище обшук проводили також інші особи (оперативні співробітники), права яких на проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні взагалі нічим не підтверджені, що, в свою чергу, вказує на свавільність втручання під час проведення вказаного обшуку в гарантоване ст. 8 Конвенції право власника житла на повагу до приватного та сімейного життя.

Як наслідок цього, недопустимість протоколу обшуку, як доказу та обшуку, як слідчої дії, проведеної з порушеннями порядку, визначеного КПК України, тягне за собою недопустимість отриманих в результаті такого обшуку речових доказів (канабісу та інших речей, вилучених в ході обшуку).

При цьому, недопустимість зібраних в результаті проведеного обшуку речових доказів тягне за собою недопустимість відповідного висновку експерта №285 від 12.03.2018 року, оскільки вказаний висновок ґрунтується саме на досліджені відповідних речових доказів, отриманих в ході проведення обшуку від 15.02.2018 року, які, як і сам обшук, визнані судом недопустимими, а, отже, суд не в праві на них посилатись відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України.

З тих самих підстав суд не має права обґрунтувати свої рішення на підставі протоколу огляду предмету (речових доказів) від 20.03.2018 року та постанови від 20.03.2018 року про визнання таких предметів речовими доказами.

Таким чином, зібрані стороною обвинувачення письмові докази, а саме протокол обшуку від 15.02.2018 року та його додатки, в тому числі відеозапис обшуку, висновок експерта №285 від 12.03.2018 року та речові докази і протокол їх огляду від 20.03.2018 року є недопустимими з наведених вище обставин, внаслідок чого належними та допустимими доказами залишаються лише показання допитаного в суді свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_3 , які заперечили причетність обвинуваченого до виявлених в домоволодінні по АДРЕСА_1 , в якому обвинувачений тривалий час не проживає та приміщеннями не користується.

Зафіксовані на відеозаписі пояснення ОСОБА_12 щодо виявлених в ході обшуку речей, по-перше, не є показаннями з точки зору ст. 95 КПК України, по-друге, стосуються безпосередньо проведення обшуку від 15.02.2018 року, оцінка допустимості якого дана судом вище, а тому такі пояснення судом не досліджуються та не оцінюються.

Внаслідок визнання судом недопустимими наданих стороною обвинувачення письмових доказів, суд не має права на них посилатись, а тому не має змоги дати оцінку їм щодо того, чи підтверджують вони взагалі причетність власне обвинуваченого ОСОБА_3 до незаконного зберігання виявлених наркотичних засобів.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що належними достатніми та допустимими доказами не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Згідно з ч. 4 ст. 175 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки обвинувачений підлягає виправданню, тому накладений за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.02.2018 року арешт на майно підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
В зв`язку з цим визнані постановами від 20.03.2018 року та від 04.04.2018 року, речові докази: сейф-пакет № 7618626 з канабісом вагою 555,324 г підлягають знищенню; дозвіл на зберігання зброї на ім`я ОСОБА_3 - підлягає поверненню володільцю ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 100 грн. належить повернути володільцю будинку, в якому вони були виявлені та вилучені, ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 309 КК України визнати невинуватим і виправдати.

Процесуальні витрати в сумі 3003 (три тисячі три) гривні за проведення експертиз в кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Заходи, вжиті за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.02.2018 №487/4157/17 по арешту майна, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 : набоїв у кількості 201 одиниця; грошових коштів у сумі 100 грн.; паперового згортку з речовиною зеленого кольору рослинного походження; скляної банки з подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження; рослинної маси (висушені кущі рослини конопель); дозволу на зброю, - скасувати.

Речові докази:

-сейф-пакет № 7618626 з канабісом вагою 555,324 г знищити;

-дозвіл на зберігання зброї на ім`я ОСОБА_3 - повернути володільцю ОСОБА_3 ;

-грошові кошти в сумі 100 грн. - повернути ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: