Справа № 367/650/18
Провадження №1-кп/367/159/2019
УХВАЛА
Іменем України
25 лютого 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному 02.08.2017р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002103, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської обл., громадянина України, українця, офіційно не працюючого, раніше судимого, останній раз вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.11.2014 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні захисник заявила суду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Своє клопотання захисник мотивує тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочини він не буде. Просили врахувати, що батько обвинуваченого на даний час знаходиться в тяжкому стані, та замінити запобіжний захід на більш м,який.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання захисника, оскільки, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні умисних злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними злочинами середньої тяжкості, які обвинувачений, вчинив під час іспитового строку, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Представник потерпілої юридличної особи ОСОБА_4 просив вирішити клопотання захисника на розсуд суду.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Суд заслухавши доводи захисника і обвинуваченого, представника потерпілої юридичної особи, прокурора та вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що обвинуваченому було обрано та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням наявності ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які й наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років, які згідно обвинувального акту він вчинив у період іспитового строку, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання та вчинити інше кримінальне правопорушення, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд не приймає доводи сторони захисту, про можливість заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м,який, а саме домашній арешт, оскільки доводи сторони захисту про виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків належним чином нічим не підтверджені, та усні обіцянки обвинуваченого з`являтись до суду та не вчиняти інших злочинів на думку суду не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та не спростовують доводів прокурора про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд не може прийняти доводи сторони захисту про наявність місця реєстрації та проживання у обвинуваченого оскільки вони не є гарантією виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіганню спробам переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також суд не може прийняти доводи сторони захисту про тяжку хворобу батька обвинуваченого, як на підставу, що невелює ризики наведені прокурором, оскільки як вбачається з копій медичних документів, які раніше були подані захисником, на ім,я особи - ОСОБА_7 , який за твердженням захисника є батьком обвинуваченого, вказана особа перебуває на лікуванні ще з 2012 року. На момент розгляду судом клопотання стороною захисти жодних документів, які б підтверджували родинні відносини цієї особи з обвинуваченим та її тяжкий стан суду не надано. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м,який, - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1