Справа № 727/768/18
Провадження № 1-кп/727/130/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю учасників судового кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за 0000627 від 07 листопада 2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, громадянки України, українки, з неповною середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судима, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачена ОСОБА_5 , будучи матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покладені на неї ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язки по утриманню дітей до досягнення ними повноліття з травня 2016 року по 20.10.2017 року злісно не виконувала, зокрема, отримуючи щомісячно державні соціальні допомоги кошти на утримання дітей не використовувала, тим самим не забезпечувала їх відповідним харчування, одягом, іншими речами, а також житлом, а починаючи з червня 2016 року по серпень 2017 року неодноразово залишала на декілька днів своїх малолітніх дітей на сторонніх осіб, а саме раніше судимого ОСОБА_8 та його співмешканку ОСОБА_9 у приміщенні сараю, яке розташоване в с. Магала Новоселицького району Чернівецької області, власником якого являється ОСОБА_10 , в якому відсутні санітарно-гігієнічні умови для повноцінного проживання дітей, не забезпечуючи їх харчуванням та будь-якими засобами для проживання. 19.10.2017р. ОСОБА_5 , діючи умисно, залишила своїх малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без харчування та будь-яких інших засобів для існування у малознайомої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за зверненням якої, 20.10.2017 р. органами і службами у справах дітей було вилучено малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та поміщено до медичної установи.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю, розкаялася, повністю підтвердила обставини, викладені в обвинуваченні. Пояснила, що умисно не доглядала за дітьми, залишала дітей на сторонніх осіб. Не заперечувала в показах, що проживала по АДРЕСА_1 , в квартирі дядька ОСОБА_12 . За час спільного проживання в одній квартирі у неї з останнім склалися погані відносини і вона переїхала з квартири та стала проживати в дачному будинку, що в районі ОСОБА_13 з співмешканцем ОСОБА_14 . Пояснила, що після народження доньки ОСОБА_15 їй виплатили 15 тис. грн.

Пояснила, що за час спільного співмешкання із ОСОБА_14 в неї народилася їх спільна дитина ОСОБА_7 , після народження якої вона повернулася на квартиру до дядька, де разом з дітьми прожила близько 6 місяців. Та через погані відносини з дядьком, з дітьми з`їхала з квартири і стала знімати квартири в різних місцях м. Чернівців. В наданих показаннях не заперечувала, що з часу народження дітей їй щомісячно виплачували на дітей грошові кошти. В тому числі в після народження другої дитини виплатили 15 тис. грн. а в подальшому були щомісячні виплати в розмірі 3 тис. грн. на двох дітей.; кошти витрачала на власний розсуд.

Зазначала в показаннях, що у неї є знайомі ОСОБА_16 та його дружина ОСОБА_17 , які проживають в с. Магала, на території одного із господарств, за яким і доглядають; дані люди проживають в сараї, без належних умов. В силу виниклих у неї проблем пояснила, що з літа 2016 року вона з дітьми малолітніми переїхала проживати до своїх знайомих в сарай що розташований на подвір`ї господарства в с. Магала Новоселицького району, однак і там не змогла проживати і в черговий раз переїхала з дітьми до своєї знайомої в АДРЕСА_4 , де за дітьми доглядала знайома на ім.»я ОСОБА_18 , прізвища її не пам`ятала, а сама вона повернулася в с. Магала Новоселицького району забрала речі і повертаючись в м. Чернівці зустріла свого знайомого ОСОБА_19 з ним вживала спиртне і вирішила залишитися з ним співмешкати, а дітей залишити знайомій на ім`я ОСОБА_18 та на протязі тривалого часу вона до дітей не з`являлася, грошей на їх утримання нікому не надавала, коли через кілька тижнів увімкнула телефон свій побачила, що їй неодноразово телефонувала ОСОБА_18 , згодом яка і повідомила, що в неї дітей забрали працівники поліції, діти пояснила, що спочатку були в лікарні, а потім їх віддали до будинку дитини. Не заперечувала в показах, що до дітей вона не з`являлася в будинок дитини, наразі доля її дітей їй не відома. Просила не позбавляти її волі.

Потерпіла ОСОБА_4 під присягою в судовому засіданні пояснила, що є головним лікарем Чернівецького обласного будинку дитини і рік тому в жовтні 2017 року до них в будинок дитини поступили дві дівчинки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , матір`ю яких є обвинувачена. ОСОБА_5 жодного дня з часу перебування дітей в будинку дитини не приходила, дітьми не цікавилася. За рішенням суду ОСОБА_5 було позбавлено батьківських прав по відношенню до дітей.

Отже, переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в істинності і добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`уяснивши учасникам процесу в тому числі обвинуваченій вимоги даної статті, суд заслухавши думку прокурора, представника потерпілої та думку обвинуваченої, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, допитом представника потерпілих, з дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, і тих документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої у відповідності до положень КК України.

Аналізуючи та оцінюючи докази досліджені по справі, в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 доведена повністю, її дії суд вірно кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 злісно ухилилася від утримання неповнолітніх дітей, що перебували на її утриманні

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами і доповненнями), при призначенні покарання, суд в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 50, 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують його покарання, оскільки в даному випадку реалізується принцип законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення винної особи і попередження здійснення нею нових злочинів. В постанові зазначено, що суди повинні виходити з класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення) та досліджуючи дані про особу винного, повинні з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які не містять даних про фактичні обставини справи, або на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно з ч. 2ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 11 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатись не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 КК України, вчинений обвинуваченою злочин є злочином невеликої тяжкості.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує усі обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченою злочину та особу ОСОБА_5 , яка свою вину визнала повністю, раніше в силу ст. 89 КК України не судима, за останнім відомими місцем реєстрації характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До пом`якшуючих вину обвинуваченого обставин суд відносить визнання вини ОСОБА_5 , її розкаяння у вчиненому. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій, суд, не вбачає підстав для застосування.

Долю речових доказів вирішити в порядку вимог ст.. 100 КПК України. Процесуальні витрати на залучення експерта в справі відсутні. Цивільний позов відсутній.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання, а саме обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і призначити їй покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речовий доказ за постановою слідчого від 11.01. 2018 року (а.с. 114 115 т.2) ДВД диск з відео файлами залишити в матеріалах кримінального провадження за 0000627 від 07 листопада 2017 року.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку підлягає врученню прокурору, потерпілій стороні, засудженій.

Суддя ОСОБА_1