Єдиний унікальний номер 185/8198/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у

складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000672 від 12 липня 2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Водоп`яново, Водоп`янівського району, Ліпецької області,

громадянина України, неодруженого, працюючого лікарем-терапевтом у КЗ

«Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Павлоград» ПМР,

маючого 3 групу інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 12.06.2018 року, приблизно о 15.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , рухався по правій смузі проїзної частини вулиці Успенської у місті Павлоград Дніпропетровської області від вулиці Дніпровської у напрямку вулиці Харківської, наближаючись до нерегульованого перехрестям вулиці Успенської з вулицею Г. Світличної. Виїхавши на вказане перехрестя водій ОСОБА_3 , маючи намір здійснити маневр лівого повороту і подальшого руху по вулиці Г. Світличної, зупинив керований ним автомобіль «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою дати дорогу невстановленому легковому автомобілю, який рухався по вулиці Успенській у зустрічному напрямку. В подальшому водій ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, за наявності об`єктивної й реальної можливості спостерігати за рухом транспортних засобів у зустрічному напрямку, перед поновленням руху, зокрема не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме, що у зустрічному напрямку відсутні інші учасники руху для яких може бути створена перешкода або небезпека, поновив рух з виконанням маневру повороту ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, де 12.06.2018 року приблизно о 15.00 год. допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «BA3-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною мотоцикла марки «Viper Sport» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку по вулиці Успенській у місті Павлоград Дніпропетровської області. Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 10.1. Правил дорожнього руху, в яких вказано:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з лінійним переломом потиличної кістки з переходом на основу черепа, забоєм головного мозку II ст., а також забої садна голови, шиї, кінцівок. Ушкодження утворилися по ударному механізму від дії тупих твердих предметів або ударі об такі та такими предметами могли бути виступаючі частини рухаючогося автотранспорту та дорожнє покриття при падінні та ударі об такі.

Отримані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вказаною дорожньо - транспортною пригодою й відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення 12.06.2018 року о 15.00 год. потерпілому ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, та суду показав, що повністю згоден з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, та добавив, що 12.06.2018 року, приблизно о 15.00 год., він керував автомобілем марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та наближався до нерегульованого перехрестя вулиці Успенської з вулицею Г. Світличної, потім виїхав на вказане перехрестя, зупинився, пропустив автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку, маючи намір здійснити маневр лівого повороту і подальшого руху по вулиці Г. Світличної. Коли він почав повертати ліворуч, то відчув удар, та побачив як мотоцикліст полетів через його автомобіль. Відразу він подзвонив у лікарню, та в поліцію. Видимість була гарна, тому чому він не побачив мотоцикліста, пояснити не може. Визнає, що порушив Правила дорожнього руху, так як повинен був бачити та пропустити зустрічний транспорт. З висновками експертизи про порушення правил Дорожнього руху, та про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого він погоджується. Позов визнає у повному обсязі про відшкодування матеріальної шкоди, стосовно моральної шкоди визнає частково, на суму, яку встановить суд. Просить суд не позбавляти його водійського посвідчення, та як він є інвалідом 3 групи, часто хворіє, та тяжко йому пересуватися до місця роботи без автомобіля.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 12.06.2018 року він їхав на мотоциклі марки «Viper Sport» зі швидкістю 58-60 км/год. по головній дорозі вул. Успенській м. Павлограда. Біля перехрестя з вул. Г. Світличної він побачив автомобіль марки "ВАЗ", який на перехресті зупинився. Відстань була 7-10 метрів, як він побачив, що автомобіль почав здійснювати поворот ліворуч, та сталося зіткнення у переднє колесо мотоцикла. Просить суд стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду на суму 2000 грн., а це безумовна франшиза за умови страхування, та моральну шкоду в сумі 100000 грн. яка полягає в тім, що більше місяця після ДТП він не міг вставати, постійно відчував головні болі, та сильну фізичну біль. Щодо інших вимог про відшкодування шкоди, то просить суд не розглядати їх на даному етапі провадження. Покарання просить суд призначити обвинуваченому без позбавлення волі, та без позбавлення водійського посвідчення.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, суд вважає, що обвинувачений винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Його дії кваліфікуються за ч.2 ст. 286 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.
Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не виявлено.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше не судимий, працює, за місцем мешкання та роботи характеризується з позитивної сторони, є інвалідом 3 групи, у лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вину визнав повністю.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Розглядаючи питання про призначення покарання без позбавлення права керування транспортним засобом обвинуваченого, та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Не позбавляючи обвинуваченого водійського посвідчення суд враховує ставлення обвинуваченного до скоєного, дані про особу останнього, а саме те, останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнав себе винним у вчиненому, щиро каявся у скоєному, одразу викликав працівників поліції та швидку медичноу допомогу, є інвалідом 3 групи, транспортний засіб йому потрібен для пересування до роботи та додому. Крім того, суд враховує позицію потерпілого, який просить призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням керування транспортними засобами.

З метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд приходить висновку, що обвинувачений не становить небезпеку для суспільства, в зв`язку з чим його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду " Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна " (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків ( ч.2 ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 2000 грн. (безумовна франшиза за умови страхування) слід задовольнити у повному обсязі, що підтверджується розрахунком розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ або іншому майну, справа № 1.102.18 0006819.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінеправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`їчи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпілий зазнав певних моральних страждань, внаслідок вчинення відносно нього злочину, а саме було пошкоджено його транспортний засіб, йому були спричинені тілесні ушкодження, він втратив нормальні життєві зв`язки, вимушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, це завдало потерпілому великих моральних страждань, та має право на відшкодування моральної шкоди частково, а саме в сумі 80 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини що сталися, стан здоров я потерпілого, витрати на лікування останнього, його майновий стан,та те, що останній на даний час працює, так і матеріальний стан обвинуваченого, його фізичний стан, а саме те, що той має інвалідність 3 групи, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 .

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 2000 (дві тисячі) грн., в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні:

-мотоцикл марки «Viper Sport» реєстраційний номер НОМЕР_3 , переданий на зберігання ОСОБА_5 залишити останньому за належністю;

-автомобіль марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_8 залишити останній за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн .

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1 .