Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1546/17
Номер провадження 1-кс/530/87/18

У Х В А Л А
іменем України
26.04.2018 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про зняття арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
29.03.2018 р. захисник-адвокат ОСОБА_4 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з клопотанням про зняття арешту на майно.
Заявник ОСОБА_5 просив розглянути вказане клопотання у його відсутності.
Вивчивши вказане клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження, суд важає, що клопотання про зняття арешту з зазначеного майна та його повернення підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В судовому засіданні було встановлено, що заявник, ОСОБА_5 , знаходячись за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Погрібняка в м. Зіньків, скоїв зіткнення з велосипедистом ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого ОСОБА_6 був доставлений до Зіньківської ЦРЛ із тілесними ушкодженнями. Відомості про дане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2017 року за №0000566 за ч.1 ст.286 КК України. Допитаний в ході розслідування кримінального провадження як потерпілий ОСОБА_6 показав, що 06.11.2017 приблизно о 13.00 год., він на власному велосипеді «Україна», чорного кольору, їхав по вулиці Погрібняка в сторону вулиці Воздвиженська в м. Зіньків. Рухався по правому краю проїзжої частини автодороги, і не доїжджаючи кілька метрів до будівлі кафе «Сюрприз», на правому узбіччі побачив картонний лист, який потрібний був для ремонту вдома, тому проїхавши кілька метрів, він розвернувся на проїзжій частині і повернувся назад. Він зупинився і підняв даний картонний лист, який згорнув в рулон та тримав у своїй руці. Повернувся назад і побачив, що транспорту позаду немає, тому сів на велосипед і поїхав по правому краю проїзжої частини дороги. Навпроти повороту до кафе «Ташань», розташованого зліва в напрямку його руху, він вирішив звернути, щоб поїхати на кладовище, тому він повернув назад, і в той момент побачив автомобіль, який рухався на нього, але він не міг зробити ніякий маневр, так як автомобіль відразу скоїв на нього наїзд, внаслідок якого він упав на проїзжу частину дороги і не міг самостійно піднятися із-за болю в лівій нозі та лівому боці тулуба, куди прийшовся удар автомобілем. Автомобіль, який скоїв на нього наїзд був марки «ВАЗ 2108», червоного кольору, під керуванням водія, як потерпілий дізнався пізніше, ОСОБА_7 . Йому допомогли піднятися та викликали швидку медичну допомогу ОСОБА_8 , який проживає неподалік та ОСОБА_9 , прізвище невідоме, який працює на СТО в м. Зіньків, та який їхав за автомобілем ОСОБА_10 . Після чого, автомобілем швидкої медичної допомоги потерпілого було госпіталізовано до травматологічного відділення Зіньківської ЦРЛ з діагнозом: перелом 9-10 ребер зліва. Від стаціонарного лікування він відмовився та лікувався вдома амбулаторно. Оглядом СД-диску з відеозаписом від 19.02.2018, в ході якого встановлено видимість елементів дороги, швидкість руху автомобіля та велосипедиста, момент виникнення небезпеки, умовне місце наїзду та розташування транспортних засобів, а також інтервал руху автомобіля.
Висновком автотехнічної експертизи № 78 від 20.02.2018, відповідно до якого величина мінімальної швидкості руху автомобіля ВАЗ 2108, держ. номер НОМЕР_1 визначається рівною близько 68.18 + 71.22 км/год.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 101 від 27.02.2018, в діях водія автомобіля марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається, в умовах даної події водій автомобіля марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , не мав технічної можливості, як при обраній швидкості руху 68.18-71.22 км/год., так і при дозволеній швидкості руху в населеному пункті, рівній 60 км/год., попередити наїзд на велосипедиста, шляхом екстреного гальмування.
У даній дорожній обстановці в діях велосипедиста ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В умовах даної події велосипедист ОСОБА_6 , мав технічну можливість попередити ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Відповідно до ст.. 174 КПК України, слідчий суддя має право скасувати арешт майна повністю або частково тільки під час досудового розслідування. Згідно доказів, наданих заявником, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000566 від 06.11.2017р., не закрито.

Беручи до уваги, що підозру гр.. ОСОБА_5 не було пред`явлено. Від інших учасників кримінального провадження ніяких клопотань не надійшло.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав(1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні законного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вжити необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора які виражаються у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов"язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Приймаючи до уваги те, що вилучене майно має значення речового доказу у провадженні та є предметом злочину, а також може носить у собі інформацію, яка є важливою для досудового розслідування, воно має бути арештованим.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що незважаючи на законність процедури вилучення майна у ОСОБА_5 та законність його утримання, органами державної влади, в особі органу досудового розслідування, тривалий час не повертають його законному володільцю. А він позбавлений можливості в судовому порядку довести правомірність своїх дій та довести обставин відсутності підстав для застосування примусових заходів вилучення майна. Тому з метою дотримання справедливого балансу та пропорційного співвідношення між засобами, які застосовані до обмеження права на володіння майном та метою, яку прагнуть досягти орган досудового розслідування, суд вважає за можливе автомобіль «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучений під час огляду, на даний час передати на відповідальне зберігання законному володільцю.
Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу захисника захисника-адвоката ОСОБА_4 на дії слідчого у кримінальному провадженні № № 0000566 від 06.11.2017р. задовольнити частково.
Зобовязати в.о. начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_5 вилучене у нього майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий судя Зіньківського районного суду
Полтавської області: ОСОБА_1