АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/415/18 Справа № 195/1655/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366 від 24 червня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андріївка, Широківського району, Дніпропетровської області, маючого середньо-технічну освіту, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1. 07.05.2002 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки;

2. 20.01.2005 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Широківського районного суду від 07.05.2002 року. До відбуття - позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

3. 07.08.2007 року за постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30.07.2007 року умовно-достроково звільнений з місця позбавлення волі, не відбутий строк - 1 рік 3 місяці 15 днів;

4. 24.12.2007 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 152 КК України до позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 рік позбавлення волі за вироком Широківського районного суду від 20.01.2005 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; 06.03.2015 року за постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2015 року, умовно-достроково звільнений, не відбутий строк - 7 місяців 10 днів.

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 128 КК України у виді 1 року обмеження волі.
В обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за тяжкі злочини та не зважаючи на відбуття покарання у виправних закладах на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання та призначено іспитовий строк 1 рік, покладено обов`язки відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 2 485 гривень, та моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень.
Згідно вироку суду першої інстанції, 23.06.2017 року о 19:00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на перехресті вулиць Садова та Миру в с.Мирове Томаківського району, Дніпропетровської області, де на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_9 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг передбачати, діючи з більшою обачністю, схопив потерпілого ОСОБА_9 обома руками за тулуб ззаду та кинув на землю, від чого потерпілий ОСОБА_9 впав та вдарився об каміння, яке лежало на землі, правою ногою в області п`яти.

В результаті необережних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої п`яткової кістки зі зміщенням відламків. Виявлене тілесне ушкодження відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).
Вислухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинуваченого який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку потерпілого який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє вирок в межах апеляційних скарг та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).

Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Також у мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 , що перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку має містити формулюванню обвинувачення, визнаного судом, доведеним та аналіз доказів, які суд безпосередньо досліджує у ході судового розгляду.

Разом з тим, з технічного запису судового засідання від 06.12.2017 року убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був фактично позбавлений можливості надати пояснення стосовно кримінального правопорушення, що фактично суперечить вимогам закону щодо безпосереднього дослідження доказів судом.

В порушення вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції не виклав покази обвинуваченого у судового засіданні, досліджуючи докази відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме протокол слідчого експерименту, висновок експерта № 203-Е від 07.09.2017 року належним чином не навів у вироку підстав, за якими приймає дані докази як допустимі, та не наводить підстав чому не бере до уваги висновки експерта № 204 Е Д від 07.09.2017 року та № 228 Е Д 2 від 27.09.2017 року , висновок № 239-Е-Д-3 від 13.10. 2017 року , що стосується саме механізму спричинення тілесних ушкоджень, хоча вказані докази суд прийняв від сторони обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні щодо не прийняття показів свідка ОСОБА_10 жодним чином не навів підстав та не обґрунтував мотивів свого рішення.

Законодавець передбачив у КПК відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення та такими що перешкоджали суд першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд

При новому розгляді суду належить врахувати наведене, детально дослідити обставини кримінального правопорушення, допитати свідків, потерпілого, обвинуваченого та перевірити доводи прокурора стосовно призначеного покарання. При встановлені винуватості обвинуваченого в тому ж об`ємі , при наявності тих самих даних про особу обвинувачених, призначене покарання слід вважати м`яким, оскільки категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , за ст. 128 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалу суду набирає чинності з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4