Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000012, внесене до ЄРДР від 05 січня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року

стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Здолбунів, зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 , працюючої продавцем, з середньою освітою, українки, громадянки України, розлученої, раніше не судимої,
обвинуваченої за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст. 125 КК України, та призначити покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт;
- за ч.2 ст.125 КК України у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.
Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.
За вироком суду ОСОБА_10 05 січня 2017 року приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи на ділянці дороги по вул. Яворницького в м. Здолбунів Рівненської області, біля воріт житлового будинку № 46, на грунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, нанесла ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в лобну ділянку голови справа, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження.
Окрім цього, 05 січня 2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи на ділянці дороги по вул. Яворницького в м. Здолбунів Рівненської області, біля воріт житлового будинку № 46, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла ОСОБА_7 один удар лобною ділянкою голови по спинці носа, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вказані судом докази не підтверджують пред`явлене для неї обвинувачення у навмисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілим. Вказує, що суд першої інстанції допустив вибіркове судочинство в оцінці доказів, поклавши в основу обвинувального вироку показання зацікавлених осіб братів-потерпілих. Разом з тим, проігнорував її показання, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , висновки судмедекспертиз про заподіяння потерпілими для неї та її матері тілесних ушкоджень. Зазначає, що вину в судовому засіданні в інкримінованих для неї злочинах не визнала. Склад злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України в її діях відсутній. Вказує, що перебувала в стані необхідної оборони, захищаючись від протиправних посягань ОСОБА_7 , посилаючись на висновки судово-медичних експертиз № 11 від 06 січня 2017 року та № 22 від 23 січня 2017 року про множинність заподіяних для неї тілесних ушкоджень багаторазовими насильницькими діями. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 навмисно не завдавала, навмисно удар головою йому не наносила. Що стосується ОСОБА_8 , то зазначає, що ніяких ударів (удару) не наносила, тілесних ушкоджень не завдала.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2018 року скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України.

На розгляд справи в апеляційний суд ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи належним чином була повідомлена.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих для неї злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження і ґрунтується на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я є вірною.

Факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при встановлених судом обставинах, що мали місце 05 січня 2017 року, підтверджуються послідовними та узгодженими з іншими дослідженими місцевим судом письмовими доказами показаннями потерпілих, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , показав, що 05.01.2017 року, він приїхав до будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності йому та обвинуваченій, щоб забрати свої особисті речі. Приблизно о 12 год. до будинку повернулася ОСОБА_10 , розпочала з ним конфлікт та почала виштовхувати його на проїжджу частину. Після того, як вони опинилися на дорозі він зателефонував до свого брата ОСОБА_8 , який приїхав приблизно через 30 хв. на власному авто. Приїхавши ОСОБА_8 почав знімати вказану подію на відео. Окрім нього, ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 за воротами знаходився неповнолітній син ОСОБА_13 та ОСОБА_11 - мати обвинуваченої. Зазначив, що у ході даного конфлікту ОСОБА_11 постійно провокувала конфлікт, нецензурно висловлювалась в його та ОСОБА_8 адресу. Пізніше обвинувачена відкрила автомобіль, на якому він приїхав, та почала викидати з нього інструменти. Повідомив, що коли ОСОБА_8 став між ним та ОСОБА_10 , то остання нанесла братові три удари правою рукою в лобну ділянку голови, де утворилась рана. Зазначив, що у ході даного конфлікту він постійно просив ОСОБА_10 пропустити його на територію господарства, однак остання його не пускала. Повідомив, що обвинувачена головою завдала йому удар у ніс, що спричинило набухання та кровотечу. Після цього, вони з братом викликали швидку допомогу та звернулися до Здолбунівської ЦРЛ де їм була надана медична допомога.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , показав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розлучилися у кінці 2016 року, миритися ніяк не хотіли, не могли знайти спільної мови, а тому ОСОБА_7 виїхав звідти. Зазначив, що 05.01.2017 року ОСОБА_7 поїхав до будинку АДРЕСА_1 , щоб забрати свої особисті речі. О 12 год. ОСОБА_7 зателефонував до нього та попросив, щоб він приїхав. Коли він приїхав, то побачив неприязне ставлення з боку обвинуваченої до ОСОБА_7 , вона навідріз не впускала останнього до будинку, наголошуючи на тому, що там його нічого нема і що йому там робити нічого. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 відбувався конфлікт. Враховуючи неодноразові конфлікти між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , він знімав все на відео. Окрім нього, ОСОБА_7 , та обвинуваченої ОСОБА_10 за воротами знаходився неповнолітній син ОСОБА_12 , та мати обвинуваченої ОСОБА_11 . Повідомив, що коли обвинувачена почала викидати інструменти з автомобіля, на якому приїхав ОСОБА_7 , він став між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 щоб втихомирити конфлікт, однак отримав від обвинуваченої три удари правою рукою в лобну ділянку голови, після цього у себе на обличчі він побачив кров. Також зазначив, що бачив коли ОСОБА_10 завдала ОСОБА_7 удар лобом у ніс.
Крім того, відповідно до висновку експерта № 06 від 06.01.2017 року у ОСОБА_7 виявлено садно на спинці носа та набряк м`яких тканин носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та могли утворитися незадовго до звернення його за медичною допомогою, а саме 05 січня 2017 року.
З висновку експерта № 07 від 06.01.2017 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено припухлість м`яких тканин та садно в лобній ділянці голови справа, які виникли від травматичної дії (удару) тупим предметом, що цілком можливо при нанесені удару кулаком руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та могли утворитися незадовго до проведення судово-медичної експертизи, а саме 05 січня 2017 року.
Вина ОСОБА_10 підтверджується і іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: постанова про визнання потерпілим ОСОБА_8 від 05.01.2017 року; постанова про визнання потерпілим ОСОБА_7 від 05.01.2017 року; рапорт оперативного чергового від 05.01.2017 року, згідно якого, від ОСОБА_7 надійшла заява щодо завдання йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень; рапорт оперативного чергового від 26.01.2017 року щодо спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.01.2017 року від ОСОБА_7 щодо факту завдання йому тілесних ушкоджень колишньою дружиною ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події від 06.01.2017 року з фототаблицею до нього; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2016 року, згідно якого, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить обвинуваченій та ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності; протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 06.01.2017 року року з фототаблицею; висновок експерта № 24 від 24.01.2017 року, згідно якого, механізм виникнення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_7 , показаних під час проведення слідчих експериментів не суперечить судово-медичним даним їх виникнення; заява ОСОБА_7 щодо надання дозволу на огляд його мобільного телефону від 08.01.2017 року; протокол огляду речей від 08.01.2017 року, а саме, мобільного телефону ОСОБА_7 щодо виявлення відеозаписів; заяву ОСОБА_7 про долучення відеозаписів від 05.01.2017 року, як речового доказу; протокол огляду речей від 07.01.2017 року, а саме відеозаписів наданих ОСОБА_7 та фототаблиці до нього; заява ОСОБА_8 щодо надання дозволу на огляд його мобільного телефону від 08.01.2017 року; протокол огляду речей від 08.01.2017 року, а саме, мобільного телефону ОСОБА_8 щодо виявлення відеозаписів; заяву ОСОБА_8 від 05.01.2017 року про долучення відеозаписів, як речового доказу; протоколи огляду речей від 07.01.2017 року, а саме відеозаписів наданих ОСОБА_8 з фототаблицями; заява ОСОБА_10 від 24.01.2017 року про долучення диску із відеозаписом, як речового доказу; протокол огляду речей, а саме відеозапису наданого ОСОБА_10 та фототаблицю до нього; відеозапис, що міститься на оптичному диску DVD-R 120min/4,7 Gb марки «EMTEC» та відеозаписи, що містяться на чотирьох оптичних дисках DVD-R120min/4,7Gb марки «Alerus», на яких зафіксовані обставини події між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 06.01.2017 року року з фототаблицею; висновок експерта № 25 від 24.01.2017 року, згідно якого, механізм виникнення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 , показаних під час проведення слідчих експериментів не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.
Оцінюючи вищевказані докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо їх належності, допустимості та достовірності, так як вони є достатніми для встановлення фактичних даних та узгодженими між собою, на підставі яких прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 .
З достатньою повнотою суд перевірив всі наявні в матеріалах провадження докази та у своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, за яких надав перевагу наявним у матеріалах кримінального провадження доказам щодо підтвердження вини обвинуваченої у вчиненому та з яких підстав критично поставився до окремих з них.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, її ставлення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання і обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено та призначив покарання у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені нею злочини з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.
За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченої є безпідставними і спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3