Справа № 314/1946/18
Провадження № 1-в/314/754/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2018 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Вільнянської установи виконання покарання УДПтС України в Запорізької області (№ 11) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання»,який відбуває покарання за вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 15.06.2015 року відповідно до якого його засуджено за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п.п. 2, 9, 10 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 71, ст. 72, ст. 81 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Березівського районного суду Одеської області від 17.06.2010 року та остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року вирок Суворівського районного суду м. Одеси від 15.06.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.07.2016 року вирок Суворівського районного суду м. Одеси від 15.06.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року змінено, вважати засудженим до покарання із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі на підставі ч. 2 ст. 71 КК України. В решті вирок залишено без змін. Початок строку: 25.04.2014 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Вільнянської установи виконання покарання УДПтС України в Запорізької області (№ 11) ОСОБА_3 надійшло клопотання про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання».
Засуджений та його захисник в судовому засіданні на клопотанні наполягали, просили суд задовольнити його та зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання до набрання вироку законної сили.
Прокурор вважає, що його клопотання підлягає частковому задоволенню.
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII викладено у новій редакції ч. 5 ст. 72 КК України, зокрема, зазначено, що строк попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, зараховується судом із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, його положення застосовуються до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Суворівського районного суду Одеської області від 15.06.2015 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року та ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.07.2016 року. Вирок набрав законної сили 07.07.2016 року.
З досліджених у судовому засіданні матеріалів особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_3 у період з 25.04.2014 року до 07.07.2016 року, утримувався під вартою.
ОСОБА_3 вчинив злочин до 21.06.2017 року, відповідно, на останнього розповсюджувалась дія положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності із 21.06.2017 року, редакція ч. 5 ст. 72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.
Наведене вказує на те, що Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII було погіршено становище обвинувачених (засуджених), щодо яких застосовувалось попереднє ув`язнення і яким призначене покарання у виді позбавлення волі, оскільки їм до строку відбутого покарання став зараховуватись менший проміжок часу, ніж під час дії Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII.
Оскільки, як Закон України від 18.05.2017 року № 2046-VIII, так і ч. 5 ст. 72 КК України є законом про кримінальну відповідальність і ними погіршується становище обвинуваченого (засудженого), то вони не поширюються на осіб, які вчинили злочин до 21.06.2017 року. Наведене вказує на те, що особам, які вчинили злочин до 21.06.2017 року увесь строк попереднього ув`язнення зараховується до строку призначеного покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Приписи частини першої статті 5 Кодексу 2001 року розвивають положення частини першої статті 58 Конституції України, а саме: "Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість". Водночас, частиною другою статті 5 Кодексу 2001 року передбачено: "Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі".
Зазначені положення кримінального кодексу щодо законів, які мають зворотну дію в часі, узгоджуються з міжнародно-правовими актами з цього питання. Так, у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права визначено: якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш м`яке покарання, дія цього закону поширюється на даного злочинця (пункт 1 статті 15). У Резолюції 1984/50 Економічної і Соціальної Ради ООН "Заходи, що гарантують захист прав тих, хто засуджений до страти" від 25 травня 1984 року закріплено, що якщо після вчинення злочину були внесені зміни до законодавства, які передбачають більш м`які міри покарання, то вони повинні поширюватися й на правопорушника, який вчинив цей злочин (пункт 2).
Згідно зі статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року особі не може призначатися покарання, суворіше від того, яке застосовувалося на час вчинення кримінального правопорушення. Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є важливою частиною принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, що в разі наявності відмінностей між діючим на час вчинення злочину кримінальним законом та кримінальним законом, що набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди повинні застосовувати той закон, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).
Конституційний Суд України, розглядаючи конституційне подання Верховного Суду України та конституційне звернення громадянина ОСОБА_6 , звернув зокрема увагу на те, що Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58). Вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як зазначив Конституційний Суд України, суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі). (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України та за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положень Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України" від 22 лютого 2000 року N 1483-III, щодо їх дії в часі у взаємозв`язку із положеннями статті 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152, пункту 1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", частини другої статті 4, частин першої, третьої, четвертої статті 5, частини третьої статті 74 Кримінального кодексу України 2001 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) (№ 1-рп/2011, 26.01.2011 року).
Зі змісту ч. 1 ст. 72 КК України вбачається, що правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення розповсюджується на всі види покарань, у тому числі і на довічне позбавлення волі, оскільки законом ніяких виключень не передбачено.
Частина 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) не містить обмежень щодо застосування Закону України «про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», до осіб засуджених до довічного позбавлення волі, так як вказаний Закон не обмежує наведені правила лише покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, на відмінність від норм КК України, таких як ст. ст. 81, 82 КК України, де таке розмежування проведено.
Разом з тим, ст. 87 КК України передбачає помилування, яке здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, яке передбачає індивідуальне державно-владне веління у формі пробачення особі, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості.
Частиною 2 ст. 87 КК України, передбачено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Згідно Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.
Таким чином, застосування до ОСОБА_3 , засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про помилування.
При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне зарахувати засудженому ОСОБА_3 у строк фактично відбутого покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Суворівського районного суду Одеської області від 15.06.2015 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року та ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.07.2016 року, час його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Керуючись ч. 5ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), п. 13 ч. 1 ст.537, п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженого Вільнянської установи виконання покарання УДПтС України в Запорізької області (№ 11) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» - задовольнити.

Зарахувати засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання за вироком Суворівського районного суду Одеської області від 15.06.2015 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року та ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.07.2016 року, час його попереднього ув`язнення з 25.04.2014 року до набрання вироком законної сили 07.07.2016 року, за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1

18.05.2018