Справа № 735/845/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/387/2018
Категорія - ст. 122 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , його адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 рок, по кримінальному провадженню щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Понорниця Коропського району Чернігівської області, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого сторожем в навчальному закладі «Лісова казка» смт. Понорниця Коропського району Чернігівської області, одруженого, з середньою освітою, в силу статті 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_12

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення полі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, 99 100 (дев`яносто дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, 8 330 (вісім тисяч триста тридцять) гривень 12 копійок витрат пов`язаних з прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження та 815 (вісімсот п`ятнадцять) гривень 82 копійки витрат на медичне дослідження.

В решті позовних вимог відмовлено.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 10 травня 2016 року близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи на подвір`ї та у під`їзді двоповерхового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла га ґрунті особистих неприязних відносин, наніс удари кулаками та ногами в область обличчя, тулуба та верхніх кінцівок ОСОБА_7 , в результаті чого останньому були заподіяні, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 26 від 15.03.2017 року, тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад три тижні (більше ніж двадцять одну добу).

Окрім цього, ОСОБА_9 10 травня 2016 року близько 19 години 20 хвилин, перебуваючи у під`їзді двоповерхового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , що виникла га ґрунті особистих неприязних відносин, наніс удари кулаком руки в голову та обличчя ОСОБА_8 , яка намагалася захистити ОСОБА_7 , в результаті чого останній були заподіяні, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 15.03.2017 року, тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Не погоджуючись з рішенням адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання та визначеного судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди.

Просив ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 1 206 252 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2 109,6 грн. витрати на експертизу.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 134 028 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2 109,6 грн. витрати на експертизу. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 має вплив на працівників місцевого закладу охорони здоров`я, який надав останньому медичну довідку, в яку внесли неправдиві відомості про наявність у Шевеля тілесних ушкоджень. Також, Шевель має вплив на місцеву прокуратуру та орган досудового розслідування, на судово медичну експертизу та очевидців злочину. Вказаний вплив привів до прийняття неправосудного рішення суду.

Крім того, вважає, що судом призначене м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Не в повній мірі враховано поведінку обвинуваченого, наявність двох обтяжуючих обставин, відсутність пом`якшуючих, стан здоров`я потерпілих та їх думку. Враховуючи вказане - безпідставно судом застосовано статтю 75 КК України.

Також, вказує, що розмір моральної шкоди, визначений судом, є надто малий, а розмір заявленої шкоді потерпілими в суді першої інстанції повністю підтверджується доказами по справі.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його адвокат ОСОБА_10 також подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просили вирок районного суду скасувати, а провадження закрити.

Вказують, що підтвердженням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є акт судово медичної експертизи № 26 від 15.03.2017 року. Вказана експертиза була проведена на підставі постанови слідчого, в якій вказано, що для проведення експертизи направляються медична картка амбулаторного хворого та чотири рентгенівських знімка, які на теперішній час відсутні в матеріалах кримінального провадження. Навіть, якщо вони і були в матеріалах провадження, то нема відомостей про їх законне залучення до матеріалів. Так, вважають, що вказані медичні документи є недопустимими доказами, а відтак і висновок експерта №26 від 15 березня 2017 року.

У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_7 оглядався лікарем 18.05.2016, 03.06.2016, 14.06.2016 року, але згідно листів КЗ «Коропська ЦРЛ» ОСОБА_7 звертався до лікаря-хірурга 11 травня 2016 року. А відповідно до листів КЛПЗ « Сосницька ЦРЛ» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до лікувального закладу не звертались.

Також, заперечують про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Вказують, що тілесні ушкодження завдані потерпілій ОСОБА_8 не викликали у неї навіть короткочасного розладу здоров`я, не наведені докази тривалості фізичних страждань потерпілого ОСОБА_7 .. Зазначають, що неприязні стосунки з потерпілими склалися давно з вини самих потерпілих, а розмір моральної шкоди визначений без належного обґрунтування. Також не враховано майновий стан обвинуваченого та конкретні обставини справи.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив вирок стосовно ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання визначене судом першої інстанції без застосування статті 75 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі враховано обставини вчинення обвинуваченим злочину, дані про його особу, не визнання обвинуваченим своєї вини, шкоду не відшкодував, належних висновків не зробив, що свідчить про його антисоціальну поведінку.

Судом першої інстанції не враховано думку потерпілого та не вмотивував можливість застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити з викладених підстав та заперечував проти доводів сторони захисту, адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 122 ч. 1 та 125 ч. 1 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

З поданих апеляційних скарг вбачається, що факт відбування конфлікту за обставин вказаних у вироку ніким не оскаржується, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Твердження адвоката ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, що медичні документи, надані для проведення експертизи, є недопустимими доказами, а відтак і висновок експерта № 26 від 15 березня 2017 року, колегія вважає безпідставними.

Так, зазначена судово-медична експертиза проведена компетентним спеціалістом у відповідності до вимог, які ставляться до проведення судово-медичної експертизи, за результатами якої складений висновок, який відповідає вимогам ст. 101, 102 КПК України і в контексті ст. 84 КПК України є належним доказом. Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів, які б ставили під сумнів законність та правильність висновку експерта.

Медичні документи, які були взяті для проведення дослідження, були отримані слідчою ОСОБА_13 у потерпілих, про що мається відповідна розписка.

Посилання адвоката ОСОБА_10 про необґрунтованість розміру витрат на правову допомогу, суд також вважає необґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що розмір відшкодування по цивільному позову в повному обсязі є коректним. Суд першої інстанції перевірив всі посилання цивільних позивачів на вимоги вказані у заяві про уточнення позовних вимог, я чим погоджується і колегія.

Крім того, вказані вимоги підтверджуються відповідними документами по справі, перевірку яких здійснила колегія.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

З матеріалів провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 вчинив 10 травня 2016 року, тобто на момент розгляду справи сплинули строки давності.

За вказаних обставин вирок районного суду підлягає зміні.

Твердження прокурора та адвоката Бойка про те, що призначене судом ОСОБА_9 покарання із звільненням останнього від його відбування не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, матеріальний стан обвинуваченого, його вік, соціальні зв`язки, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На переконання колегії суддів, при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані всі обставини на які посилаються адвокат ОСОБА_6 та прокурор в своїх апеляційних скаргах, належним чином оцінені та за вказаних обставин, колегія не знаходить підстав для їх задоволення.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що неприязні стосунки ОСОБА_9 з потерпілими склалися давно, а вказана сварка була обопільною між обвинуваченим та потерпілими.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року, по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_9 змінити.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного за ст. 125 ч. 1 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.

В решті зазначений вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3