Справа № 731/189/18
Провадження № 1-кп/731/15/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Варвинський районний суд Чернігівської області
в складі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Варва кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000023 від 2 грудня 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта професійна, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше судимого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України до 150 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

1 квітня 2015 року Лубенським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області ОСОБА_4 було узято на облік як засудженого до кримінального покарання у виді громадських робіт.

8 квітня 2015 року ОСОБА_4 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання його може бути притягнено до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.

Лубенським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області ОСОБА_4 направлено для відбування покарання до КП «Ритуалсервіс» м. Лубни.

9 квітня 2015 року ОСОБА_5 складено Графік виходу на роботу ОСОБА_4 для відбування призначеного вироком суду покарання у квітні 2015 року, з яким ОСОБА_4 ознайомився 9 квітня 2015 року.

Однак, всупереч встановленому порядку відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 без поважних на те причин, маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт та реалізуючи його, відпрацював на громадських роботах лише 4 години, а саме, 9 квітня 2015 року, а з 10 квітня 2015 року без поважних причин припинив працювати, чим умисно порушив встановлений законом порядок і умови відбування даного виду покарання та ухилився від відбування громадських робіт, до яких був засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року.

У подальшому, а саме 9 квітня 2015 року, ОСОБА_4 звернувся до Лубенського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області з проханням направити його особову справу для подальшого відбування громадських робіт до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку з переїздом до смт. Варва, вул. Соколовського, 66. 21 травня 2015 року особова справа засудженого ОСОБА_4 надійшла до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції та прийнята до виконання. 21 травня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції направлений виклик про необхідність прибути до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції на 27травня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, не з`явився. 1 червня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції направлений повторний виклик про необхідність прибути до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції на 8 червня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, знову не з`явився.

У період з 9 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_4 фактично відпрацював 4 години громадських робіт. При цьому у період з 5 листопада 2015 року по 27 березня 2016 року та з 28 липня 2017 року по 27 квітня 2018 року перебував у розшуку. На даний час у зв`язку з ухиленням від відбування покарання ОСОБА_4 не відпрацював 146 годин громадських робіт.

Таким чином, своїми діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він не відбував призначеного покарання без достатніх на те причин, оскільки поїхав на заробітки до м. Києва та Харкова через тяжке фінансове становище. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Крім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним зазначеного злочину, його вина підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зокрема, свідок ОСОБА_6 показав, що в квітні 2015 року до нього звернувся ОСОБА_4 та пояснив, що він відбуває покарання у виді громадських робіт в м. Лубни, але має намір переїхати в смт. Варва та проживати в будинку АДРЕСА_2 , а тому має бажання відбувати покарання в смт. Варва. При цьому він надав запит Лубенської кримінально-виконавчої інспекції про підтвердження заяви ОСОБА_4 щодо зміни його місця проживання. Це не суперечило вимогам Інструкції про порядок відбування покарання, а тому він зробив письмовий запит про надіслання особової справи до Варвинського відділу кримінально-виконавчої інспекції. Після надходження особової справи він взяв на облік ОСОБА_4 та надіслав йому виклик, проте останній до інспекції не з`являвся. Не виявилось його і за місцем реєстрації в м. Лубни. У зв`язку з цим було вжито заходів по розшуку ОСОБА_4 та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_4 , після постановки його на облік та виконання усіх передбачених вимогами Інструкції дій, розпочав відбувати покарання у виді громадських робіт. Проте, відбувши 4 години, він звернувся з проханням переслати його особову справу до Варвинської кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку зі зміною місця проживання. Після надходження запиту, особова справа ОСОБА_4 була надіслана до Варвинської КВІ, але, як стало відомо згодом, ОСОБА_4 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується наданими прокурором та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000023 від 2 грудня 2015 року (а.с. 46);

- копією вироку Прилуцького міськрайонного суду, з якої вбачається, що ОСОБА_4 засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України до 150 годин громадських робіт (а.с. 132);

- матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_4 , з яких вбачається, що він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання за ч. 2 ст. 389 КК України (а.с. 71-129);

- довідкою Варвинського відділення поліції про проведені розшукові дії та перебування в розшуку ОСОБА_4 (а.с. 130).

З`ясувавши усі обставини та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України і вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена в судовому засіданні, а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за його вчинення.

Обираючи вид та міру покарання суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - злочин невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 постійного місця роботи не має, характеризується за місцем проживання задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягався. Суд також враховує, що раніше ОСОБА_4 був засуджений і йому призначалось покарання, не пов`язане з позбавленням волі, проте міра покарання у виді громадських робіт виявилася недостатньо ефективною.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обтяжуючою відповідальність обставиною є рецидив злочину.

Статтею 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд погоджується з висновком органу пробації, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк не можливо (а.с. 27-28).

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, а також з того, що міра та вид покарання мають на меті не тільки покарати, а й сприяти виправленню засудженого, а також запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, з огляду на те, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 389 КК України, але не на максимальний строк.

Разом з тим, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, не відбув 146 годин громадських робіт. Тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання за сукупністю вироків за правилами ст. ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком, з урахуванням того, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Речові докази відсутні.
На стадії досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. До набрання вироком суду законної сили суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (три) місяці арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, частково невідбутого покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України у виді 150 годин громадських робіт, призначити остаточне покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці і 15 днів.
Строк відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1