АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/760/18 Справа № 206/607/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ДУ ІВЦ № 133 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , якоювідмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Ігренський виправний центр № 133» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував його зразкову поведінку у місцях позбавлення волі та його сумлінне ставлення до праці.
Зазначає, що суд також не прийняв до уваги те, що подання начальника Державної установи «Ігренський виправний центр № 133» було прийнято спостережною комісією після всебічного вивчення його особової справи.
В доповненні до апеляційної скарги засуджений просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в судовому засіданні не було проведено дебатів, що підтверджується технічною фіксацією.
Також вказує на те, що суд не взяв до уваги кількість застосованих до нього заохочень, оскільки в ухвалі зазначено 2 заохочення, а фактично їх 6.
Зазначає, що суд першої інстанції його ставлення до скоєного зовсім не дослідив, та в ухвалі не відобразив.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 рокувідмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Ігренський виправний центр № 133» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ..

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, сумлінне виконання засудженим ОСОБА_7 своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, а також наявність заохочень ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, крім того до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 15.06.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та представника центру, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Отже, відмовляючи у задоволенні подання, судом обґрунтовано враховано, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень та наявність заохочень, не свідчить про належне і систематичне позитивне ставлення до праці, оскільки при вирішенні питання про умовнодострокове звільнення враховуються дані у сукупності з усіма іншими обставинами за весь період перебування у виправній установі.

Також суд першої інстанції взяв до уваги те, що строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 15.06.2020 року.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його зразкової поведінки у місцях позбавлення волі та сумлінного ставлення до праці, підтверджується наданими матеріалами,.
Також засудженим надані до суду апеляційної інстанції документи, а саме: акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла (заявника) від 11.06.2018 року; витяг з наказу про заохочення засудженого установи від 01.06.2018 року; подання про застосування до засудженого заходу заохочення від 01.06.2018 року; характеристика на засудженого.
Крім того, ТОВ «Любимівський кар`єр» надали довідку щодо можливого працевлаштування ОСОБА_7 .
Твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що в ухвалі суду не правильно вказана кількість заохочень, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до подання (а.с.1) з 01.06.2017, тобто за час перебування в «Ігренському ВЦ№133», засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення, що також підтверджує довідка (а.с.4). Наявність інших двох заохочень врахована при застосуванні до засудженого ст.82 КК України. Наявність шести заохочень підтверджена засудженим лише під час апеляційного перегляду.
Оцінюючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що засуджений демонструє таку поведінку, відповідно до якої він став на шлях виправлення, однак враховуючи нетривалий період таких змін, відсутні підстави вважати, що за час перебування в «Ігренському ВЦ№133» він довів своє виправлення.
Посилання засудженого на те, що в судовому засіданні не було проведено судових дебатів, є безпідставними, та такими, що спростовуються технічним записом судового засідання.
Крім того, доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що судом не була постановлена ухвала про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказам, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки допущене порушення не є істотним, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи щодо ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 рокущодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4