Справа № 300/406/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.09.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційне провадження № 11-кп/777/460/17 за апеляційною скаргою потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалений стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.06.2017.

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільні позови задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь:
- ОСОБА_7 11 982, 39 грн матеріальної шкоди, 15 000 грн моральної шкоди, всього 26 982, 39 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні решти цивільного позову відмовлено;
- ОСОБА_6 16 293,89 грн матеріальної шкоди, 25 000 грн моральної шкоди, а всього 41 293,89 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні решти цивільного позову відмовлено;
- держави 3 970 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Вирішено долю речових доказів автомобілі: «Suzuki Grand Vitara», н.з. НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_9 ; «Мазда 6», н.з. НОМЕР_2 повернуто власнику ОСОБА_7 ; вантажний «Scania R 420», н.з. НОМЕР_3 , із напівпричіпом «KOGEL Cargo-MAXX», н.з. НОМЕР_4 , повернуто директору Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» ОСОБА_11 .

Згідно з вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що 12.09.2015, біля 13 год., керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на спуск з перевалу в бік м. Чоп, на 703 км + 870 метрів автотраси «Київ-Чоп», на Латірському перевалі Воловецького району, на правосторонньому повороті не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку (мокре дорожнє покриття), грубо порушуючи п. 11.3 Правил дорожнього руху України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан траспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п.34 Правил дорожнього руху України («1.1»- вузька суцільна лінія), з урахуванням п. 1.10 Правил дорожнього руху України (визначення терміну «безпечна швидкість»), допустив виїзд керованого ним автотранспорту на зустрічну смугу руху, внаслідок чого даний автомобіль зіткнувся з легковим автомобілем «Мазда 6», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по зустрічній смузі руху в сторону на м. Київ, вверх на підйом Латірського перевалу, після чого два транспортні засоби по дотичній смузі руху зіткнулися з вантажним автомобілем «Scania R 420», н.з. НОМЕР_3 , із причіпом «KOGEL Cargo-MAXX», н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_12 .
Внаслідок ДТП водій автомобіля «Мазда 6» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, пасажир його автомобіля ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_13 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому міру покарання, місцевий суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого: раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом третьої групи, частково відшкодував потерпілому ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля в добровільному порядку.
Також місцевий суд задовольнив цивільні позови потерпілих наступним чином.
З уточнених та збільшених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_9 198 094,21 грн матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди, в тому числі: 155 000 грн матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, 34 923 грн витрат, пов`язаних з лікуванням внаслідок ДТП; 8 170 грн витрат, понесених на розгляд судової справи (проїзд з місця проживання до суду) та 40 000 грн моральної шкоди. Однак цивільний позов в розмірі 155 000 грн задоволений не був у зв`язку з його непідтвердженістю належними доказами, також не були задоволені суми позовних вимог в розмірі 9 000 грн (медичні маніпуляції) та 3 543 грн (медичні послуги) не містять даних, що ці послуги потерпілий потребував в результаті вказаної вище ДТП.
Також місцевим судом не задоволено стягнення матеріальної шкоди, вказаної у заяві ОСОБА_7 про збільшення розміру позовних вимог від 01.06.2017 в сумі 8 577 грн, пов`язаних із лікуванням та 8 170 гривень витрат на придбання квитків для проїзду з місця фактичного проживання до суду, оскільки квитки та квитанції, що містяться у матеріалах справи, подані не в оригіналі, що суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України.
Суддею Воловецького районного суду визначено розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_14 в сумі 15 000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 37 704,1 грн, яка складається з 34 407,51 грн витрат за лікування внаслідок ДТП, 3 296,59 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи, моральної шкоди в сумі 80 000 гривень, завданої в результаті ДТП, місцевий суд задовольнив частково. Вимогу про стягнення 15 000 грн на медичні маніпуляції задоволено не було у зв`язку з тим, що дана сума не підтверджена документально.
Також суддя місцевого суду не задовольнив позов про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 в розмірі 380 грн, пов`язаних із лікуванням та 3 296 грн витрат на придбання квитків для проїзду з місця фактичного проживання до суду, оскільки квитки та квитанції, що містяться в матеріалах справи, подані не в оригіналі, що суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України.
Також Воловецьким районним судом визначено розмір відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_6 в сумі 25 000 гривень.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду від 12.06.2017, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до Апеляційного сулу Закарпатської області з апеляційними скаргами, в яких просять вказаний вирок скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Заявлені цивільні позови (з урахуванням уточнень і доповнень) потерпілі просять задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні скарги, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказують, що при розгляді справи в суді першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, вирок ухвалено з порушенням вимог ст.370 КПК України, висновки суду, що викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законний та обґрунтований вирок, відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку, ухвалення нового з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання та задоволенню позовних вимог потерпілих в повному обсязі.

Також потерпілі вказують, що обвинувачений ОСОБА_9 26.10.2016 продав свій автомобіль «Suzuki Grand Vitara», що є речовим доказом у цьому

кримінальному провадженню, який зберіг на собі сліди кримінального

правопорушення, що призвело до неможливості оглянути цей речовий доказ

та перевірити обставини ДТП, а також до неможливості застосувати до нього

стягнення у випадку задоволення позовних вимог потерпілих.

Продаж автомобіля обвинуваченим відбувся, не зважаючи на те, що цей транспортний засіб визнано речовим доказом по справі, на нього ухвалою суду від 26.08.2016 накладено арешт. Факт продажу цього автомобіля підтверджується відповіддю на запит адвоката від 10.04.2017 з Регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області, відповідно до якого автомобіль «Suzuki Grand Vitara», кузов № НОМЕР_6 , з 26.10.2016 зареєстрований за ОСОБА_15 в м. Херсоні.

Інкримінований обвинуваченому злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від трьох до восьми років, ОСОБА_9 не відшкодував потерпілим заподіяні ним: матеріальні збитки, витрати на лікування та проїзд до слідчого, а також на судові засідання, моральну шкоду.

Потерпілі вважають, що суд не обґрунтовано не стягнув з обвинуваченого майнову шкоду в розмірі 155 000 грн за пошкоджений належний автомобіль «Мазда 6», н.з. НОМЕР_2 , посилаючись на те, що цей розмір не підтверджений належними доказами.

Цей висновок суду спростовується наявним в матеріалах справи звітом про оцінку майна оцінювача ФОП ОСОБА_16 , відповідно до якого вартість вказаного автомобіля станом на 11 вересня 2015 року становить 285 500 грн.

Як вказують ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , Воловецький районний суд необґрунтовано не стягнув витрати на ліки, які підтверджуються квитанціями та призначеннями лікаря, витрати на проїзд до слідчого та до суду, бо ці витрати змушені були зробити саме через наслідки ДТП. В матеріалах справи наявні належні докази підтвердження понесення витрат на придбання проїзних квитків, а саме роздруковані електронні посадочні документи (ЕПД), котрі є розрахунковим документом та підставою для проїзду, про що вказано у самому ЕПД. Більш того, у цьому ЕПД зазначено, що він не підлягає обміну в касі на бланк суворої звітності, тобто роздруківки цих документів підтверджують витрати потерпілих, інших документів для проїзду не потрібно.

Потерпілі вважають, що суд, ухвалюючи вирок в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, всупереч вимогам ст.23 ч.3 ЦК України, не врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, тривалість їх лікування, суттєвість порушення та тяжкість вимушених змін у житті.

На вказані апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 подав заперечення, в якому зазначив, що доводи потерпілих не обгрунтовані та апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Трендюк вказує, що продаж автомобіля здійснено ним після того, як були проведені всі необхідні слідчі дії, а саме огляди автомобіля, проведення всіх необхідних експертиз та надання висновків по ним, крім того ним отримано письмовий дозвіл від слідчого по справі на отримання автомобіля на штрафному майданчику в м. Свалява. Штрафний майданчик Свалявського підрозділу ДАІ знаходився на орендованій території Свалявського дорожнього управління, майно там зберігалось без охорони. На момент продажу автомобіля жодних арештних санкцій на нього не накладалось.

Продаючи автомобіль, ОСОБА_9 мав мету відшкодувати матеріальні збитки, спричинені потерпілим.

Обвинувачений зазначає, що на протязі всіх судових засідань неодноразово піднімалось питання про надання потерпілими оригіналів документів про лікування та підтвердження відповідними медичними закладами витрат, пов`язаних з лікуванням згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування», однак цих документів не надано.

Окрім того ОСОБА_9 вказує, що він є інвалідом війни третьої групи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, позитивно характеризується за місцем проживання та не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні пристарілу маму (1937 року народження) та неповнолітню доньку, 25 років прослужив в лавах Збройних сил України (ветеран) з них 8 років обіймав посаду командира військової частини, звільнений у званні полковника, за станом здоров`я, на момент аварії, надавав першу медичну допомогу та викликав швидку, вжив заходів безпеки на дорозі, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував нанесені збитки та готовий і надалі відшкодовувати заподіяну шкоду, просить вибачення у потерпілих за вчинене.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілих та їх представника на підтримання вказаної апеляційної скарги, прокурора, заперечення ОСОБА_9 та його захисника на апеляційну скаргу, обговоривши доводи сторін та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», процесуальне питання стосовно вирішення цивільних позовів потерпілих (т.2, а.п. 18-25,113-116,135-138,199; т.3, а.п. 6,35) підлягає задоволенню в порядку цивільного судочинства, а тому оскаржений потерпілими (цивільними позивачами) у цій частині вирок (т.3 а.с. 76-79, абз.51-55) підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого слід врахувати наступне.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (з подальшими змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.06.2017 щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову скасувати і повернути кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ст.1, п. «в», «г», «д» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VІІІ звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касацій на скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: