Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0001618 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою базовою освітою, одруженого, раніше судимого, востаннє - вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі; 04 квітня 2017 року умовно-достроково звільненого на підставі ст. 81 КК України на не відбутий строк покарання - 1 рік 3 місяці 6 днів, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, визначеного даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2014 року, остаточне покарання призначено - три роки шість місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 23 жовтня 2017 року о 22.00 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом розбиття вікна на кухні, проник до будинку ОСОБА_8 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , де таємно викрав 10000 грн, належних потерпілому.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, відшкодування завданої шкоди, відсутності будь-яких претензій з боку потерпілого, наявності на утриманні двох малолітніх дітей та діда 1933 року народження, за яким здійснює догляд, у звязку з чим просить вирок в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 , вказує, що судом, на його думку, не в повній мірі взято до уваги особу ОСОБА_5 , який розкаявся у вчиненому, має на утриманні двох малолітніх дітей, здійснює догляд за престарілою старше 80-ти років особою дідом 1933 року народження, думку потерпілого, в якого відсутні претензії до обвинуваченого внаслідок відшкодування шкоди, і призначено надто суворе покарання, яке не відповідає критеріям справедливості. Просить скасувати вирок і призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

До початку апеляційного розгляду захисником внесено доповнення до апеляційної скарги, у яких апелянт просить змінити вирок і призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України більш мяке покарання у виді одного року позбавлення волі, приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, відповідно ст. 71 КК України, та обрати остаточне покарання один рік і шість місяців позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_8 , покликаючись на суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, вважає, що наявність ряду пом`якшуючих обставин покарання дають підстави для призначення обвинуваченому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, оскільки йому повністю відшкодовано завдану злочином шкоду, у зв`язку з чим відсутні будь-які претензії до ОСОБА_5 . Просить вирок в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_5 покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , який частково підтримує свою апеляційну скаргу і повністю апеляційну скаргу захисника з внесеними доповненнями, доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 щодо зміни вироку із застосуванням положень ст. 69 КК України, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які, відповідно до положень ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється апелянтами.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який, згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину проти власності та інкримінований злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування не відбутої частини покарання, характеристику ОСОБА_5 за місцем проживання, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі - щире каяття і активне сприяння в розкритті злочину, і призначив обвинуваченому за скоєне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Зважаючи, що ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі за вчинення таємного викрадення чужого майна, суд правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України, призначив йому і остаточне покарання, яке, з врахуванням системності вчинення ОСОБА_5 злочинів проти власності, не можна вважати надто суворим.

Покликання захисника обвинуваченого в апеляційної скарзі щодо порушення права на захист ОСОБА_5 при розгляді провадження в суді першої інстанції не можна визнати переконливими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, обвинуваченому ОСОБА_5 до початку судового розгляду була вручена пам`ятка про його права та обов`язки, а отже, його повідомлено про усі передбачені кримінально-процесуальним законодавством права, в тому числі, і щодо права на захист.

Клопотань щодо роз`яснень головуючим вказаних прав і обов`язків та заяв про залучення захисника обвинувачений ОСОБА_5 не подавав.

Мати захисника та отримувати його допомогу є правом підозрюваного, обвинуваченого, і ОСОБА_5 був належним чином проінформований про таке право і йому була надана можливість ним скористатись.

Отже, ОСОБА_5 , не бажаючи скористатися послугами захисника, міг розумно передбачати наслідки своїх дій. У даному випадку немає жодних підстав вважати, що за відсутності захисника обвинувачений, який повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та не оспорював його фактичні обставини, був позбавлений справедливого судового розгляду і що це створило перешкоди для реалізації наданих йому прав.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_5 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3