Справа № 736/199/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/796/2018
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 10 січня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 24 квітня 2018 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ріки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 , шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 06 лютого 2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 143 грн. процесуальних витрат, за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 вважаючи призначене йому покарання надто суворим, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та призначити більш м`яке покарання, враховуючи його щире каяття, погіршення стану здоров`я, та те, що вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , 16 грудня 2017 року, близько 01 год. 00 хв. прибув до території ПРАТ «Сільгосптехніки», розташованої за адресою: м. Корюківка, вул. Індустріальна, 29, Чернігівської області, де, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, повторно, умисно, таємно, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку б/в саморобного металевого паркану, котрий лежав за будівлею складського приміщення, вагою 260 кг., вартістю 988 грн., чим спричинив ПРАТ «Сільгосптехніка`матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, котрий заперечив проти викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі вимог, та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував як обставину, що пом`якшує покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини та активне сприяння розкриттю злочину, так і обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, тобто умисного злочину середньої тяжкості, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів обвинуваченого, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання його майнове становище та стан здоров`я, який погіршується, та те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних обвинуваченим ОСОБА_7 до апеляційного розгляду не надавалось.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.185 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його сімейний, майновий та стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проживання, при цьому було враховано обставину, що пом`якшує покарання: щире каяття, активне, та також обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4