Ухвала
Іменем України
27 квітня 2018 р.

м. Київ
справа № 431/3002/16-к

провадження № 51-5642 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2017 року та вирок Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2018 року щодо нього,
встановив:
вироком Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2017 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 15, пунктами 1, 5, 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частини 1 статті 263, частини 3 статті 28, пунктами 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частини 3 статті 28, частини 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням статті 70 КК на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що йому належить, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з дня постановлення вироку з 22 червня 2017 року.

На підставі частини 5 статті 72 КК (в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня затримання з 26 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день постановлення вироку зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за правилами передбаченими частиною 5 статті 72 КК (в редакції закону № 2046-VIIIвід 18 червня 2017 року).

Також, цим вироком засуджено ОСОБА_5 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Вироком Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2018 року вирок Старобільського районного суду Луганської області щодо засудженого ОСОБА_4 від 22 червня 2017 року скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено новий вирок, яким постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 2 статті 15, пунктами 1, 5, 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частини 1 статті 263, частини 3 статті 28, пунктами 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частини 3 статті 28, частини 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням статті 70 ККдо довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з постановленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши статтю 69-1 КК та змінити вид покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх зміст та не наводить мотивів такої позиції з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений зазначає, що судом апеляційної інстанції не застосовано статтю 69-1 КК при призначенні покарання, однак не наводить доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень та вимог кримінального процесуального закону.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, засуджений допустив неузгодженість своєї позиції, оскільки у вступній частині касаційної скарги вказує на незаконність вироку апеляційного суду та наводить доводи щодо пом`якшення йому покарання, а у прохальній частині просить скасувати і вирок районного суду без належного на то вмотивування.
До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Водночас, засуджений у касаційній скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши статтю 69-1 КК та змінити вид покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, однак такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КПК.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, суд

постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2017 року та вирок Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2018 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3