АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/104/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1296/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України
24 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання Холодногірської виправної колонії №18 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції вказав, що вивчивши відомості про особу засудженого він встановив, що засуджений фактично не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, має значний термін невідбутого покарання, призначеного судом та низький еквівалент заробітної платні, а також те, що він хоча і не мав стягнення, незважаючи на наведені в ухвалі та встановлені порушення умов тримання, але отримав лише 3 заохочення, 2 з яких на думку суду, є формальними та фактично отримані не за активну поведінку, а за відсутність порушень, виходячи з цього випливає, що на даний час засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення.

Засуджений у поданій апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду, а тому просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою подання про його умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта в підтримку поданої апеляційної скарги, з`ясувавши позицію прокурора, який підтримав рішення районного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 , відбуває покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 05.08.2015р. яким він засуджений за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_7 , засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, за який згідно ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано, якщо він відбув не менше двох третин строку покарання, та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 04.12.2014р., а закінчується 07.10.2019р., при цьому ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.04.2016р. ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення з 04.12.2014р. по 21.05.2015р. та з 25.06.2015р. по 05.09.2015р. зараховано у строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Аналізуючи сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, матеріали про умовно-дострокове звільнення, згідно п.13 раніше вказаної Постанови Пленуму, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо.

За час відбування покарання ОСОБА_7 мав одну подяку у 2016р. за сумлінну поведінку і ставлення до праці та дві у 2017р. за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки …(т.1 а.с.8).

Останні заохочення, на думку колегії суддів, навряд чи можна вважати такими, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці, а тому в цьому питанні апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції.

Крім того, з характеристиці засудженого (т.1 а.с.5) вбачається, що згідно висновку комісії від 08.06.2016р. він не став на шлях виправлення, а отже не довів свого виправлення.

Таким чином, районний суд правильно зазначив про існування суперечностей між тим, що наведенні у Поданні ХВК №18 та документами, які містяться в особовій справі, щодо даних про виправлення засудженого.

Поряд з цим з досліджених судом першої інстанції матеріалів особової справи ОСОБА_7 встановлено, що є рапорти (а.с.81-83) та пояснення (а.с.84-86) з приводу порушення засудженим умов тримання але стягнення з цього приводу до нього не застосовувалось.

Отже, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_7 протягом усього часу відбування покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що висновки районного суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так з довідки про заохочення та стягнення засудженого не можна прийти до переконання проте що сталось остаточно.

Все вищенаведене, за переконанням колегії суддів, підтверджують висновки суду першої інстанції, а тому оскільки суд першої інстанції правильно не застосував до засудженого ОСОБА_7 положення ст.81 КК України то підстав для скасування судового рішення не має.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді