АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/7587/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1392/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ломкі Островського району Костромської області, громадянина Російської Федерації, раніше судимого:
1) 29.11.2001 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.141, ч.1 ст.355, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 22.05.2003 року за відбуттям строку покарання;
2) 13.11.2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 29.07.2004 року за відбуттям строку покарання;
3) 01.03.2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 187, ч.1 ст.263, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 14.09.2009 року за відбуттям строку покарання;
4) 09.07.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;
5) 25.08.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.395 КК України до двох років двох місяців позбавлення волі, звільненого 23.06.2012 року за відбуттям строку покарання;
6) 19.11.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.152 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 21.01.2016 року відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року зараховано за ч.5 ст.72 КК України строк перебування під вартою з 21.09.2012 року по 03.03.2015 року;
7) 13.04.2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 має дві не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, до яких відповідно до КК України віднесено злочини, передбачені ч.2 ст.141 КК України (ред. 1960 року), та ч.1 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, а тому відповідно до п.«в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія до нього застосована бути не може.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році». Посилається на ту обставину, що в 2004 році до нього було застосовано амністію, внаслідок чого судимість за ч.2 ст.141, ч.1 ст.355 КК України (в редакції 1960 року) за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.11.2001 року погашено. Суд першої інстанції не звернув належної уваги даній обставині, проте відсутність судимості за вказаний умисний тяжкий злочин, дозволяє застосувати положення Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, особової справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 був засуджений: 1) 29.11.2001 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.141, ч.1 ст.355, 42 КК України ( в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 22.05.2003 року за відбуттям строку покарання; 2) 13.11.2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 29.07.2004 року за відбуттям строку покарання; 3) 01.03.2005 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187,ч.1 ст.263, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 14.09.2009 року за відбуттям строку покарання; 4) 09.07.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; 5) 25.08.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.395 КК України до двох років двох місяців позбавлення волі, звільненого 23.06.2012 року за відбуттям строку покарання; 6) 19.11.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.152 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 21.01.2016 року відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року зараховано за ч.5 ст. 72 КК України строк перебування під вартою з 21.09.2012 року по 03.03.2015 року; 7) 13.04.2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 повністю відбув покарання за вироком від 29.11.2001 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та був звільнений із Холодногірської ВК№18 22.05.2003 року.
Проте 13.11.2003 року він був засуджений Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. В подальшому ухвалою від 11.07.2004 року невідбута частина покарання за цим вироком була скорочена наполовину та 29.07.2004 року ОСОБА_7 був звільнений із Харківської ВК №43 за відбуттям строку покарання.
Таким чином спростовуються доводи засудженого про погашення судимості за вироком від 29.11.2001 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за злочини,передбачені ч.2 ст.141, ч.1 ст.355 КК України ( в редакції 1960 року).А отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість застосування Закону України «про амністію у 2016 році», оскільки ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення тяжких умисних злочинів за ч.2 ст.141 КК України в редакції 1960 року (вирок від 29.11.2001 року) та за ч.1 ст.187, ч.1 ст.263 КК України (вирок від 01.03.2005 року), які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, а тому до нього відповідно до п. «в» ст.4, ст. 9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована.
Виходячи із наведеного , апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,405, 407, 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий

Судді: