Справа № 171/972/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2018 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Апостолове кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Апостолове, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

запобіжний захід якому не обирався,-

ВСТАНОВИВ :
03 листопада 2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 для приватної бесіди з ОСОБА_7 прийшов до приймальні начальника Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, розташованої в адміністративній будівлі за адресою: вул. Центральна, 63, м. Апостолове, Дніпропетровської області.

Перебуваючи у вказаному кабінеті, ОСОБА_6 , знаходячись у громадському місці, а саме приміщенні державної установи, в робочий час Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючи в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності, етики, порушуючи нормальні умови роботи відділу державної виконавчої служби, почав погрожувати начальникові вказаного відділу ОСОБА_7 , фізичною розправою, висказуючи намір заподіяти тілесні ушкодження, супроводжуючи свої дії викриками нецензурної лайки на адресу останньої.

Під час здійснення вказаних протиправних дій ОСОБА_6 безпричинно, із хуліганських спонукань, почав розкидати документи, речі та предмети, які знаходилися на робочому столі у вказаному службовому кабінеті і не реагуючи на зауваження присутніх працівників відділу державної виконавчої служби про припинення своїх протиправних дій, які перебували у тому приміщенні, з особливою зухвалістю, кулаками обох рук наніс близько десяти ударів в область голови, шиї, тулубу, верхніх і нижніх кінцівок ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_6 припинив свої хуліганські дії, які тривали упродовж близько 20 хвилин.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 на тривалий час порушено роботу державної установи, а саме Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та заподіяно потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозгу; численних забоїв тканин голови; синців та саден на шиї, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як 3 тижні (21 добу).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не визнав, та пояснив, що ніякий громадський порядок він не порушував, з ОСОБА_7 знаходився в дружніх стосунках протягом 10 років. В листопаді 2015 року ОСОБА_7 під приводом фіктивних валютних операції попросила у нього гроші для покупки по заниженому курсу доларів на загальну суму 50 тис. доларів в гривневому еквіваленті. Гроші надавав без розписок, під чесне слово бо у них були довірчі відносини. Протягом півроку вона проводила валютні операції прибуток ділили порівну. В кінці лютого 2016 року вона йому кошти отримані для проведення валютних операції не повернула. На його телефонні дзвінки не відповідала, зустрічей уникала. На одній з зустрічей в громадському місці, на якій була присутня мати ОСОБА_7 , потерпіла сказала, що вона в нього ніяких грошей не брала і ні чого не знає. На тому в той день їх розмова і закінчилась. Після чого він їй неодноразово дзвонив, але вона не відповідала. На один з його дзвінків повідомила, що може з ним зустрітися у неї на робочому місці. Його це здивувало, навіщо питання грошей обговорювати на робочому місці, але він дав згоду. Так як він знав де вона працює, неодноразово був у неї в кабінеті, прийшов. В приймальні сиділа ОСОБА_8 та її секретар ОСОБА_9 . Коли він зайшов у приймальню, сказав « ОСОБА_10 прийшов, віддавай гроші». На що вона йому відповіла, що ніяких грошей у нього не брала і нічого не знає, висловлювалась нецензурною лайкою та вказала на двері. Його переповнили емоції та підійшов до неї наніс їй два - три ляпаси по обличчю, шиї, плечах. Брав її за плече, бо хотів її підняти зі стільця, для того щоб вийти з кабінету, та продовжити розмову, нецензурною лайкою висловлювався тільки на адресу ОСОБА_7 . Зауваження йому робила ОСОБА_9 , після яких він припинив свої дії спрямовані на адресу ОСОБА_7 , а коли виходив з кабінету, курткою зачепив папери, які лежали на столі, та вони розсипались по підлозі, оскільки там тісний кабінет. На галас в кабінет забігли співробітники відділу ДВС, він усвідомив, що чинить не правильно та вийшов з кабінету. Його дії були спровоковані діями та словами ОСОБА_7 . З листопада місяця 2016 року він їй більше не телефонував, більше не зустрічались. Усі його дії закінчились за 5-8 хвилин, як він туди прийшов. При ньому працівників поліції ні хто не викликав. Вину не визнає так, як громадського порядку не порушував, загрози суспільству не було. Удари наносив, але конкретній особі. Цивільний позов ОСОБА_7 не визнав.

І хоч обвинувачений свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнав, його винуватість підтверджується доказами, добутими у ході розгляду справи судом:

-поясненнями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , про те, що 03.11.2016 року о 15-00 год. до приймальної відділу ДВС Апостолівського РУЮ, увірвався ОСОБА_6 , який порушуючи усі елементарні моральні норми, виражався нецензурною лайкою, погрожував та кинувся на неї з кулаками. ОСОБА_6 був в неадекватному стані, з ним не можливо було розмовляти. Завдав їй тілесні ушкодження, бив її по ногам, голові, плечах та тулубу, це все продовжувалось протягом 20-25 хв. Все це супроводжувалось нецензурною лайкою, викрикував погрози. Він весь час кричав «Вставай, поїхали шукати гроші». Діями ОСОБА_6 їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців ніг, тулуба, обличчя, шиї, струс головного мозгу. Також дії ОСОБА_6 спричинили порушення роботи установи на тривалий час. Співробітники установи почувши галас та крики увійшли до кабінету, що посприяло тому, що ОСОБА_6 припинив бійку та погрози. Далі ОСОБА_6 обома руками скинув папери з робочого столу та продовжуючи погрози, покинув кабінет. Після чого вона викликала поліцію. ОСОБА_6 пішов, а співробітники відділу піднімали розкидані папери та серед них на полу, під стільцем, на якому вона сиділа знаходились гроші, які підкинув ОСОБА_6 у сумі 30 купюр по 50 євро, гроші були не справжні. Поліція опитала її та співробітників, потім вона поїхала до дому, а згодом до лікарні. Була госпіталізована до неврологічного відділення де знаходилась на лікування протягом 15 днів. Крім фізичних ушкоджень їй були спричинені і моральні страждання, які виразились в боязні повторного нападу, під час госпіталізації та після виписки з лікарні ОСОБА_6 неодноразово погрожував, надсилаючи СМС-повідомлення, що змусило її повторно звернутися до поліції. У зв`язку з тим, що це все сталося в робочий час, заступником було складено акт, про те, що робота відділу була зірвана. Запаху алкоголю від ОСОБА_11 не чула, але він був в неадекватному стані. Їй було завдана матеріальна шкода в сумі 537,75 грн., та моральна шкода в розмірі 10 000 грн., так як її постійно турбують головні болі, самостійно не могла вийти з дому, бо ОСОБА_6 погрожував, це все продовжувалось до лютого місяця 2017 року. Чи були погрози до працівників служби не відомо;

-свідка ОСОБА_9 про те, що в листопаді місяці в 15-00 год., в приймальню відділу ДВС прийшов ОСОБА_6 , де знаходилась вона та начальник відділу ОСОБА_7 , яка перевіряла виконавче провадження. З порогу ОСОБА_6 на високих тонах звертаючись до ОСОБА_7 почав говорити про якісь гроші. Потім швидко підбіг і почав кричати «піднімайся і поїхали шукати гроші». Далі схвативши ОСОБА_7 за шию почав наносити удари по голові. Вона підбігла до них, стала його відтягувати, але не змогла, почала кричати і стала між ними. Потім ОСОБА_6 зняв курточку, зайшли інші співробітники та між ними почалась перепалка. Співробітники бігали викликали поліцію. Коли ОСОБА_6 виходив з кабінету сказав «що дає їй п`ять днів». З того моменту як зайшов до кабінету ОСОБА_6 був збуджений. Він тільки і кричав «де гроші, поїхали їх шукати». На її прохання не бити ОСОБА_7 , він не реагував. Так як двері в приймальню були відчинені то крики почули інші співробітники та відвідувачі які були в холі, все це продовжувалось більше 5-10 хв., точного часу сказати не може. Потерпіла не могла вийти з кабінету, так як з однієї сторони стояв стіл, з іншого був ОСОБА_6 Хто з державних виконавців викликав поліцію сказати не може. Потім ОСОБА_7 поїхала до поліції;

-свідка ОСОБА_12 яка пояснила, що в листопаді місяці 2016 року о 15-12 год., це був четвер прийомний день. Вона знаходилась на робочому місці, в цей час розмовляла по телефону зі стягувачем. Почула, крики які були в холі, потім почула крик ОСОБА_9 . Вийшла з кабінету та почула слова ОСОБА_13 « ОСОБА_14 зупинись, що ти робиш». Коли відкрила двері в кабінет, побачила, що ОСОБА_6 наносить удари начальниці. Почала смикати за руку та намагалася припинити його дії, ОСОБА_9 теж намагалася його зупинити, але ОСОБА_6 не реагує на їх слова, вона вийшла з приймальні, зайшла в кабінет де знаходились інші співробітники та розповіла, що ОСОБА_7 б`ють і попросила допомогти. ОСОБА_15 намагалась викликати поліцію, але там було зайнято. Всі намагалися його зупинити. Причина конфлікту не відома. Особисто бачила, що ОСОБА_6 штовхнув службові документи які впали на пол. Документи співробітники збирали особисто, ОСОБА_6 не допомагав. Дії ОСОБА_6 були спрямовані тільки на адресу ОСОБА_7 . Навіть після того як всі зайшли, ОСОБА_6 продовжував свої дії, кричав, потім взяв свою курточку і зі словами, «Я даю тобі п`ять днів» вийшов. Скільки пройшло часу до приїзду поліції сказати не може. Працівників поліції вона не викликала;

- свідка ОСОБА_16 яка пояснила, що працює виконавцем в ДВС. Після обіду, приблизно о 15-30 год. У неї на прийомі знаходився представник «Приватбанку». В цей час зайшла ОСОБА_12 та покликала до приймальної. До того, як вона туди зайшла криків не чула. В приймальні вона побачила ОСОБА_6 , за столом секретаря сиділа ОСОБА_7 . Вона зайшла в той момент, коли ОСОБА_6 знаходився біля ОСОБА_7 та простягав руки до голови, схвативши ОСОБА_7 за волосся при цьому висловлювався нецензурною лайкою, обличчя ОСОБА_7 було червоне. Всі, хто був присутній в кабінеті намагалися припинити дії ОСОБА_6 , але на благання співробітників він не реагував. Викликали поліцію, але ОСОБА_6 поліції не дочекався. Потім співробітники складали документи, які були розкидані на підлозі які ОСОБА_6 розкидав навмисно. Коли уходив сказав, що «дає їй п`ять днів». Дій ОСОБА_11 з того моменту, як вона зайшла тривали понад 10 хвилин;

- свідка ОСОБА_15 яка пояснила, що 03.11.2016 року в четвер, у них у відділі прийомний день громадян. У них в кабінеті знаходився представник «Приватбанку». Приблизно об 15-20 год. в кабінет зайшла ОСОБА_12 і погукала до приймальні де за її словами відбувалася бійка. Попросивши представника «Приватбанк» залишити кабінет пішли до приймальної, де стояв ОСОБА_6 котрий почав кричати та розмахувати руками. Кидався до ОСОБА_7 , яка сиділа за столом. Вона намагалася зупинити ОСОБА_6 котрий одягнувши куртку швидко повернувся та почав бити ОСОБА_7 по голові. Вона за курточку почала його відтягувати, та намагалася зупинити, але він на зауваження не реагував і вона з кабінету начальника зі стаціонарного телефону спробувала викликати поліцію, але не змогла додзвонитися. Папери лежали на підлозі, канцелярські лотки були побиті. Причина конфлікту їй не відома. Після приходу поліції зібрали документи, відремонтували металевий стілець. Нецензурна лайка ОСОБА_6 застосовувалась;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення №6777 від 26.11.2016 року ( а.с.7);

- довідкою №1985 від 08.11.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_7 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 03.11.2016 року з діагнозом: струс головного мозгу, множинні забої м`яких тканин голови, правого плеча, кисті правої половини тулуба, правої нижньої кінцівки (а.с.14);

- висновком спеціаліста №2732 від 25.11.2016 року згідно якого при судово-медичному обстежені ОСОБА_7 , 1977 року народження, виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струс головного мозку; численні забої м`яких тканин голови; синці та садна на шиї, тулубі, правій верхній та нижній кінцівках. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі) з обмеженою контактуючою поверхню. За своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як 3 тижні/ 21 добу (а.с.19-20);

- висновком експерта №273/20-Е6 від 21.02.2017 року про те, що у ОСОБА_8 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; численні забої м`яких тканин голови; синці та садна на шиї, тулубі, правій верхній та нижній кінцівках, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі) з обмеженою контактуючою поверхню. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як 3 тижні/ 21 добу (а.с. 46-47).

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю - хуліганство.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VІІІ Конституції України.

Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Пленумом Верховного суду України, Постановою N 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначив, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121

Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.1 ст.296 КК України.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» хуліганством,яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності,знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні стороною захисту, а саме захисником, яка брала участь у розгляді даної справи, а також обвинуваченим ОСОБА_6 , не надано суду жодного доказу у частині доводів про те, що ОСОБА_6 , інкриміноване йому кримінальне правопорушення не скоювалося.

Невизнання вини обвинуваченим у скоєнні даного кримінального правопорушення, суд вважає способом захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до злочину легкого ступеня тяжкості.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи особливості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, характер та ступінь наслідків, те що обвинувачений раніше не судимий, вину у скоєні кримінального правопорушення не визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, за місцем мешкання характеризується посередньо,суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту.

При вирішенні цивільного позову пред`явленого потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч. 1ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Цивільний позов ОСОБА_7 , поданий до початку судового розгляду, підлягає частковому задоволенню на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, зокрема відшкодування прямих втрат (майнової шкоди), завданих злочинами, тобто вартості ліків, яка складає 536 грн. 75 коп.

Відповідно до ч.3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з`ясував, що за своїм характером правопорушення відносно потерпілої вчинені у формі прямої дії, що виражається у завданні тілесних ушкоджень потерпілій. Глибина фізичних страждань позивачки, на думку суду, є відчутною, оскільки потерпілій ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження, що суттєво вплинули на її стан здоров`я та самопочуття. Фізичні здібності позивачки частково погіршилися, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності та побоювання щодо майбутнього стану здоров`я та життя, а тому не може жити нормальним активним життям.

Виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди є 10 000 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 536,75 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1