Справа № 577/2121/18
Провадження № 1-кп/577/329/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рождественське Коропського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію та з цього часу відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» в Україні діє особливий період.
Обвинувачений ОСОБА_4 з 26 лютого 2018 року проходив військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 26 лютого 2018 року № 131 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду радіотелеграфіста радіо взводу центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.
Однак ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, діючи умисно 18 квітня 2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та цього ж дня вибув за місцем проживання знайомої до м. Чернігова, а потім за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
11 травня 2018 року обвинувачений ОСОБА_4 добровільно з`явився у розташування військової частини НОМЕР_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що 26 лютого 2018 року він прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . 18 квітня 2018 року він самовільно залишив розташування вказаної військової частини та цього ж дня і виїхав до своєї знайомої в м. Чернігів, а потім поїхав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Щиро розкаюється у скоєному, прохає врахувати, що він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій.
Таким чином, вина обвинуваченого повністю доведена та своїми діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини 18 квітня 2018 року в умовах особливого періоду, ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем, з яким укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду (крім воєнного стану).
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.
До обставин, які пом`якшуючих покарання, суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Коропським районним сектором з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки ризик небезпеки особи ОСОБА_4 для суспільства є низьким, а ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення середнім (а.с. 25,26).
Суд враховує, що, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод,
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , досудову доповідь органу пробації, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений самостійно повернувся у розташування військової частини, брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому при призначенні йому покарання слід застосувати ст. 75 КК України.
Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом встановленого йому судом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1