Справа № 375/360/18 Головуючий у І інстанції Нечипоренко
Провадження № 11-сс/780/471/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 25.07.2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар: ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 10 липня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Рокитнянського ВП МВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до ухвали слідчого судді, 09.07.2018 до суду звернувся слідчий СВ Рокитнянського ВП МВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_5 , про накладення арешту на вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: ноутбук марки Ноутбук Acer Aspire/V5-123-12104G50NKK, S/N NХМFQEU00233506E317600, флешка Transcend 16GB № , флешка Adata C906 4GB, флешка Аpacer, системний блок комп"ютера Вravo, диск з написом ІС:предприятие 8, рег № 2.
Вимоги клопотання слідчий обґрунтував тим, що 22.11.2017 до ЧЧ Рокитнянського ВП з письмовою заявою звернулась представник ТОВ "Сетагро" в особі ОСОБА_8 про те, що невідома особа без відома керівництва ТОВ "Сетагро" здійснила реєстрацію податкової накладної № 5 від 22.09.2017.
За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 00000457 від 27.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
10 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області зазначене клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: ноутбук марки Ноутбук Acer Aspire/V5-123-12104G50NKK, S/N NХМFQEU00233506E317600, флешка Transcend 16GB № , флешка Adata C906 4GB, флешка Аpacer, системний блок комп"ютера Вravo, диск з написом ІС:предприятие 8, рег № 2.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що дослідивши докази по даних матеріалах та беручи до уваги, що вилучені речі мають доказове значення у кримінальному провадженні № 00000457, клопотання необхідно задовольнити.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 10.07.2018 року про арешт майна. Витребувати у слідчого ОСОБА_7 оригінал протоколу від 07.07.2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати слідчого СВ Рокитнянського ВП МВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 повернути вказане майно.

Підставами для скасування судового рішення, апелянт зазначає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при винесені оскаржуваної ухвали, оскільки не була надана можливість одержати правову допомогу адвоката, недотримання строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна, неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна, неповідомлення власника майна про розгляд справи про арешт майна, не вручення сторонам протоколу обшуку, вилучення майна без опломбування.

Окрім того, апелянт зазначає, що є одинокою матір`ю, має на утриманні двох дітей 1998 року народження та 2010 року народження, в зв`язку з вилученням майна остання втрачає можливість працювати і годувати дітей.

Заслухавши суддю доповідача,
думку представника власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, та просила її задовольнити,
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги , та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, доводи, які зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що вилучені речі мають суттєве та доказове значення для встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що перевірка вищенаведених обставин органом досудового розслідування триває, то відповідно до ст.170 КПК України існує необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, з метою збереження речових доказів, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи, які зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не впливають на правильність висновків слідчого судді та можуть бути досліджені під час досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: ноутбук марки Ноутбук Acer Aspire/V5-123-12104G50NKK, S/N NХМFQEU00233506E317600, флешка Transcend 16GB № , флешка Adata C906 4GB, флешка Аpacer, системний блок комп"ютера Вravo, диск з написом ІС:предприятие 8, рег № 2, з метою забезпечення їх збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 10 липня 2018 року про задоволення клопотання слідчого СВ Рокитнянського ВП МВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 про арешт майна залишити без змін.

Судді ________________ ___________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3