Справа № 128/3439/17
УХВАЛА
30 травня 2018 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному 27.11.2013 в ЄРДР за №0002048 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З грудня 2017 року в провадженні Вінницького районного суду перебуває кримінальне провадження, внесене 27.11.2013 в ЄРДР за №0002048 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

22.05.2018 в підготовчому судовому засіданні суд поставив на міркування присутніх учасників кримінального провадження про можливість призначення даного провадження до судового розгляду. В свою чергу , представником потерпілого ОСОБА_3 , подано скаргу на рішення прокурора, яке не розглядається під час досудового розслідування, в якій просив суд: скасувати рішення прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , прийняте у формі постанови від 7 березня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання потерпілого та зобов`язати прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 розширити пред`явлене обвинувачення, включивши мотиви релігійної ненависті та збільшивши коло обвинувачених, а саме- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

По виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частину ухвали, в якій постановив : відмовити у задоволені скарги представника потерпілого; призначити дане провадження до судового розгляду та залишити позовну заяву потерпілого без розгляду .

Після проголошення вказаної ухвали суду представником потерпілого ОСОБА_3 було зроблено зауваження суду , з приводу того, що суд видалився до нарадчої кімнати не вислухавши його міркування, як представника потерпілого про можливість призначення провадження до судового розгляду, проти чого він категорично заперечує , оскільки у нього наявні ще клопотання, які підлягають розгляду виключно в порядку підготовчого судового засідання, зокрема , про повернення обвинувального акту прокурору.

22.05.2018 року після даного підготовчого судового засідання представником потерпілого подано через канцелярію суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у даному провадженні.

В ході складання повної ухвали суду, суд прослухав запис судового засідання 22.05.18, зробленого за допомогою технічного засобу фіксування кримінального провадження, з якого достеменно встановив, що дійсно суд не вислухав міркування представника потерпілого ОСОБА_3 щодо можливості вирішення питання про призначення провадження до судового розгляду.

Статтею 75 КПК визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Суддя не може брати участь в кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (безсторонності) як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення статті 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» зазначається: «Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність, чи навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу…тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений».

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

З огляду на це навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») .

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії»).

Такі самі висновки містяться також в рішенні ЄСПЛ «Білуха проти України».

Короткий аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що національне законодавство не відтворює повністю позиції ЄСПЛ щодо розмежування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв неупередженості суддів.

Пункти 1, 2 статті 75 КПК лише у загальних рисах встановлюють деякі вимоги об`єктивної безсторонності та є визначеними, тобто підлягають обов`язковому задоволенню при заявленні відводу. Натомість підстави, що містяться у пунктах 3 та 4 статті 75 КПК , не визначено чітко, а тому вони мають оцінюватися, виходячи з обставин конкретної справи, і можуть суперечити вимогам як об`єктивної, так і суб`єктивної неупередженості. Однак довести наявність таких підстав, особливо суб`єктивних, з огляду на їх оціночний характер та відсутність чіткого переліку у КПК досить складно.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Виходячи з того, що суддя ОСОБА_1 передчасно прийняла рішення про призначення даного кримінального правопорушення до судового розгляду ; не вислухавши міркування представника потерпілого ОСОБА_3 з цього приводу, який на стадії підготовчого судового засідання бажав та подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору , яке розглядається судом виключно в підготовчому судовому засіданні згідно до вимог ст.314 КПК , суддя вважає , що коректним розв`язання ситуації, що створилася та поновить право потерпілого та його представника є заявлення самовідводу суддею ОСОБА_1 .

Відповідно до положень, викладених в чч.2, ст. 82 КПК у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею. Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Керуючись стст. 35, 76, 82 КПК , Суддя-

УХВАЛИВ:
Заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному 27.11.2013 в ЄРДР за №0002048 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, - задовольнити.

Матеріали кримінального провадження 128/2949/17 , внесеного 27.11.2013 в ЄРДР за №0002048 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України передати до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до вимог ст. 35 КПК .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :