Ухвала
Іменем України
12 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 738/2099/16-к

провадження № 51-3299ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 та касаційну скаргу, яку він називає клопотанням, на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року,

встановив:

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, за частиною 1 статті 357 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік обмеження волі.

На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Відповідно до частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 вересня 2016 року по 02 березня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вищевказаними судовими рішеннями. Одночасно засуджений просить поновити йому строк на касаційне оскарження.
Розглядаючи клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Суд вважає, що вказаний строк засудженим не пропущений з таких підстав.
Так, із наданої Сосницьким районним судом Чернігівської області інформації вбачається, що 26 червня 2017 року Апеляційним судом Чернігівської області було направлено до Чернігівського слідчого ізолятора копію ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року для вручення засудженому ОСОБА_4 . Однак в матеріалах кримінального провадження щодо засудженого відсутні відомості про вручення йому цієї ухвали.

При цьому, за повідомленням спецчастини установи, де засуджений відбуває покарання, в матеріалах особової справи ОСОБА_4 відсутня розписка про вручення йому копії ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 426 КК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Таким чином, оскільки у Суда немає відомостей про вручення засудженому копії ухвали апеляційного суду, а перевірити факт вручення йому копії цієї ухвали є неможливим, то і його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень є передчасним, а строк вважається не пропущеним.

Одночасно перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 КПК, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 5 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Водночас засуджений не навів обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень, оскільки зміст його касаційної скарги зводиться до вільних показань щодо його невинуватості, оцінки доказам у кримінальному провадженні та цитування норм кримінального процесуального закону, без врахування підстав для скасування або зміни судових рішень, передбачених статтею 438 КПК. Тобто, зміст касаційної скарги зводиться до загальних висловів та переліку норм кримінального процесуального закону.

Так, засуджений у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж засуджений у касаційній скарзі ставить вимогу про скасування лише вироку районного суду щодо нього. При цьому у мотивувальній частині касаційної скарги посилаєтьсяна незаконність як вироку суду першої інстанції, так і ухвали апеляційного суду, чим допустив суперечності у своїй касаційній скарзі.
Така позиція засудженого позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.
Також, відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

При цьому засуджений у касаційній скарзі ставить вимоги про скасування лише вироку суду першої інстанції та направлення кримінального провадження на перегляд, що не узгоджується з положеннями статті 436 КПК.
До того ж, усупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК, засудженим не долучено до касаційної скарги копії судових рішень, які ним оскаржуються.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3