Провадження № 1-кп/635/191/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 травня 2018 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000956 від 22.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
УСТАНОВИВ:
при проведенні судового засідання прокурор просив суд призначити до розгляду обвинувальний акт, вважаючи його таким, що відповідає вимогам закону.
Потерпілим підтримано клопотання прокурора.
Стороною захисту подано суду клопотання про невідповідність обвинувального акту вимогам закону, суть яких полягає у тому, що на думку сторони захисту в обвинувальному акті не зазначено дату, час, місце та спосіб вимагання неправомірної винагороди, що порушує право на захист обвинуваченої, оскільки є незрозумілим, які саме дії сторона обвинувачення вважає вимаганням неправомірної вигоди, тому захисники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_6 просили суд повернути обвинувальний акт прокурору.
Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази судом встановлено наступне.
Доводи сторони захисту при перевірці обвинувального акту спростовуються його змістом, в якому стороною обвинувачення викладені обставини злочину, так як це встановлено досудовим розслідуванням, в тому числі мається посилання на висловлену погрозу.
Однак суд встановив, що після викладення обставин подій злочину, які прокурор вважає встановленими, обвинувальний акт замість формулювання обвинувачення містить формулювання обґрунтованої підозри, що не відповідає вимогам закону і такі висновки суду ґрунтуються на наступних положеннях закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Зазначені норми закону у сукупності дають суду підстави вважати, що для виконання припису п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині викладення формулювання обвинувачення обвинувальний акт, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обов`язковому порядку окремо повинен містити короткий зміст обвинувачення, а саме твердження про те, що особа обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним Кодексом України. При цьому формулювання обвинувачення повинно містити конкретне визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові та другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину.
При аналізі змісту обвинувального акту суд встановив, що він містить обставини, які прокурор вважає доведеними та містить правову кваліфікацію, проте прокурором не внесено в обвинувальний акт формулювання обвинувачення. Замість цього прокурор зазначає в обвинувальному акті, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину. Судом запропоновано прокурору уточнити обвинувальний акт, але прокурор відмовився від пропозиції суду.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Стаття 291 КПК України зобов?язує слідчого, прокурора скласти обвинувальний акт і встановлює вимоги до його форми, зокрема зобов?язує особу, що складає обвинувальний акт внести в його текст формулювання обвинувачення, а відповідно до вимог ст. 293 КПК України визначено, що одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику. Отже, оскільки закон визначає, що вручення обвинувального акту підозрюваному і передача обвинувального акту до суду вчинюється одночасно, то доводи прокурора про те, що вручаючи обвинувальний акт підозрюваному слід зазначати в обвинувальному акті саме підозру суд вважає помилковими і такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України.
Отже, порядок висунення обвинувачення складається із складання обвинувального акту, вручення його підозрюваного з одночасним переданням обвинувального акту до суду, а формулювання обвинувачення повинно бути внесено в обвинувальний акт до його вручення підозрюваному та передачі обвинувального акту суду.
В даному випадку без формулювання обвинувачення суд не може призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки відсутній предмет судового розгляду відсутнє обвинувачення, а підозра не є предметом судового розгляду. Крім того, викладення формулювання обвинувачення при судовому розгляді законом не передбачено. Такі висновки суду ґрунтується на положеннях ст. 337 КПК України, яка встановлює, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
Крім того, такий обвинувальний акт суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Вищезазначені твердження, зокрема знайшли своє відображення в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 05.08.2015 р. у справі №11-кп/791/676/15, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 р. у справі 11-кп/790/1470/15.
Підсумовуючи наведене суд вважає, що в даному випадку відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення порушує право на захист ОСОБА_8 , не дає можливості визначити межі судового розгляду, тому обвинувальний акт відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 000956 від 22.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.
Суддя: ОСОБА_1