Справа № 209/65/18
Провадження № 1-кп/209/167/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого (адвоката) ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 209/167/18-к (пр. № 1-кп/209/65/18), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001812 від 17 жовтня 2017 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпродзержинська (нині Кам`янське), українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, який не працює, розлучений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
16.10.2017 року, приблизно о 20.00 год., ОСОБА_6 зустрів у дворі будинку АДРЕСА_3 раніше знайомого ОСОБА_4 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, став висловлювати образи нецензурною лайкою у бік ОСОБА_6 . У відповідь на обурливі дії з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , образившись, діючи умисно, керуючись раптово виниклим наміром, на підставі особистих неприязнених стосунків, усвідомлюючи, що спричиняє потерпілому тілесні ушкодження, але не передбачаючи ступінь тяжкості наслідків своїх дій, умисно спричинив 3 удари кулаком в область голови ОСОБА_4 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (синця в області правого ока, садна в області зовнішнього кута лівого ока, рани в лівій лобно-скроневої області, перелому правої тім`яної та скроневої кісток), які, згідно висновку судово- медичної експертизи № 1255-Е від 08.11.2017 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.
Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що потерпілого він знає з дитинства. 16.10.2017 року десь о 20.00 годині, він йшов додому, де у дворі, біля під`їзду він зустрів потерпілого ОСОБА_9 та іншого сусіда який був з ним, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 висловлювався в його бік нецензурною лайкою. Далі він підійшов до нього, щоб перепитати, що він сказав, оскільки вважав, що можливо йому почулось, що останній його ображав. Підійшовши до нього він зрозумів, що останній саме на нього виражався нецензурною лайкою, оскільки він продовжував це робити і далі. Крім того потерпілий почав замахуватися на нього кулаками, але він увернувся, та наніс йому у відповідь два-три удари в область голови, від яких ОСОБА_10 впав. Побачивши це, він виніс води, щоб привести його до тями і промити йому голову від крові. Оскільки ОСОБА_10 самостійно підвівся та пішов, то він розвернувся і також пішов додому. Про те, що ОСОБА_11 у лікарні, він дізнався від працівників поліції. У скоєному розкаюється, вибачився перед потерпілим, матеріальну і моральну шкоду потерпілому він відшкодував, просить його суворо на карати.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він з дитинства знайомий з обвинуваченим, але вони не товаришують, конфліктних ситуацій між ними ніколи не було. 16.10.2017 року він зі своїм знайомив вживали спирті напої. Коли він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то може кого-небудь ображати і бути агресивним, що і відбулося коли він побачив ОСОБА_12 . Пояснив, що виражався в його бік нецензурною лайкою, спровоковував його на бійку, замахуючись на нього щоб його вдарити, але враховуючи, що був сильно на підпитку він не потрапив в нього. Коли він на нього замахувався то ОСОБА_13 ухилився і наніс йому у відповідь, один чи два удари в голову, у зв`язку з чим він впав і вдарився головою об асфальт. В подальшому через отримані травми потрапив у лікарню, де був на стаціонарному лікуванні приблизно 17-18 днів. З обвинуваченим вони примирились, останній відшкодував йому завдану шкоду в повному обсязі. Просив суворо його не карати, оскільки він сам винен у тому, що сталося і не позбавляти обвинуваченого волі. Також пояснив, що подавав до суду заяву про залишення його цивільного позову без розгляду, яку просив задовольнити, оскільки не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру.

Крім того винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, також підтверджується наступними доказами у справі, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування, а саме:

?Даними протоколу огляду під`їзду № 1 в будинку АДРЕСА_3 від 16 жовтня 2017 року з фото таблицею до нього, згідно якого був оглянутий під`їзд АДРЕСА_4 , під час огляду виявлена пляма бурого кольору, з якої вилучено змив на марлевому тампоні (а.с. 7-9);

?Даними протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2017 року з фото таблицею до нього, згідно якого була оглянута територія біля під`їзду № 3 в будинку АДРЕСА_3 , під час огляду виявлена пляма бурого кольору, з яких вилучено змив на марлевому тампоні (а.с. 10-12);

?Довідкою «Дніпропетровської обласної клінічної лікарні імені І.І. Мечникова» від 18.10.2017 року №3/940, згідно якої повідомлено, що 17.10.2017 року громадянин ОСОБА_4 , санітарним транспортом у супроводі лікаря був доставлений у відділення Анестезіології з ліжками інтенсивної терапії загального профілю №1, де з 17.10.2017 року перебуває з діагнозом: Тяжка відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 3 ступеня, гостра епідуральна гематома справа. Стан після видалення гіматоми від 17.10.2017 року. Хворому ОСОБА_4 було виконане оперативне втручання в обсязі видалення гострої епідуральної гематоми справа. (а.с. 32);

?Даними висновку експерта № 1255-Е від 25 жовтня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_4 виявлені пошкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (синець в області правого ока, садно в області зовнішнього кута лівого ока, рана в лівій лобно-скроневій області, перелом правої тім`яної та скроневої кісток). Пошкодження утворились незадовго до надходження у стаціонар внаслідок дії твердого предмету, предметів. Виявлена у ОСОБА_4 відкрита черепно-мозкова травма (синець в області правого ока, садно в області зовнішнього кута лівого ока, рана в лівій лобно-скроневій області, перелом правої тім`яної та скроневої кісток) відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя (п.п. 2.1.3. Наказ МОЗ України від 17 січня 1995 року). Наявність пошкоджень на різних поверхнях голови свідчить про те, що вони не могли виникнути одночасно при падінні з висоти особистого зросту на площині. (а.с.50-51);

?Даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 14 листопада 2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_6 (а.с. 76-80), згідно якого відтворені місце розташування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в момент бійки між ними 16 жовтня 2017 року ввечері біля під`їзду № 3 у будинку АДРЕСА_3 та детально зазначений механізм нанесення обвинуваченим тілесних пошкоджень ОСОБА_4 ;

?Даними висновку експерта № 1344-Е від 17 листопада 2017 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли виникнути за механізмом, який вказаний підозрюваним ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, а саме: «… спочатку вдарив правою рукою десь у підборіддя ОСОБА_4 , потім лівою рукою в праве око, в область скроні, а потім правою рукою кулаком в область лівого ока потерпілого…» Виявлені у потерпілого пошкодження у вигляді перелому правої тім`яної та скроневої кісток не характерні для виникнення при падінні з висоти особистого зросту на площині навзніч (а.с.83-84);

У судовому засіданні захисник обвинуваченого, посилався на те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони, та вважав що потрібно перекваліфікувати дії ОСОБА_6 із ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, оскільки конфлікт почав саме потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння і був агресивний та напав на обвинуваченого, який лише захищався від неправомірних дій потерпілого.
Вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_6 суд виходить з того, що необхідна оборона у відповідності до правил ст. 36 КК України - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає необхідної та достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом якими, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України є будь - які дії особи, що безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди особі, яка захищається, та у зв`язку із тим вимагають свого негайного відвернення або припинення. Така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.
Дії по зупиненню суспільно-небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.
Згідно з роз`ясненнями пленуму Верховного Суду України, зазначених в п. 5 постанови № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягало.
Суд не бере до уваги доводи захисника, відносно того, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого та діяв в стані необхідної оборони, оскільки останні спростовуються дослідженими доказами у справі, а отримані потерпілим ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, не може розцінюватись як намагання зупинити ОСОБА_4 , який намагався вдарити ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений явно мав перевагу над потерпілим, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, тобто дії обвинуваченого направлені на умисне завдання ушкоджень, а не для попередження неправомірних дій потерпілого.
Аналізуючи характер та раптовість виникнення насильства, а також інші обставини суд встановив, що потерпілий дійсно спровокував обвинуваченого на бійку, однак перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніня, при якому знижується гострота мислення, чіткість сприйняття ситуації, зниження швидкості реакіції, порушення координації рухів та балансу тіла, не міг завдати реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого, а отже ОСОБА_6 діяв поза межами необхідної оборони, у зв`язку з чим він підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах.
На підставі викладеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано органом досудового слідства за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання потерпілого ОСОБА_4 , та дослідженими судом документами: протоколом огляду під`їзду № 1 в будинку АДРЕСА_3 від 16 жовтня 2017 року, протоколом огляду місця події від 16 жовтня 2017 року, довідкою «Дніпропетровської обласної клінічної лікарні імені І.І. Мечникова» від 18.10.2017 року №3/940, висновком експерта № 1255-Е від 25 жовтня 2017 року, протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 14 листопада 2017 року, висновком експерта № 1344-Е від 17 листопада 2017 року.

Так, відповідно до ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом… Суд, зберігаючи об`єктивність, та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття справедливого суду включає принцип змагальності процесу.

Так, в п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року (остаточне 06 грудня 2005 року) наголошується, що "принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових більш широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу (див. рішення у справі "Руіз Матеос проти Іспанії"). Крім того принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво більш невигідне становище порівняно з іншою стороною… Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні має бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та доводами, представленими іншою стороною, і відповісти на них…".

Також, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Під час судового розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, судом було дотримано гарантії рівності процесуальних засобів сторін, оскільки сторони процесу мали можливість прокоментувати аргументи чи спростувати підстави, наведені іншою стороною, зокрема, заявляти клопотання, висловлювати думку з приводу доводів іншої сторони, допитувати свідків, надавати та досліджувати докази.

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що ОСОБА_6 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обставинами, що пом`якшуть покарання обвинуваченого в силу ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодуваня збитків потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в силу ст. 67 КК України, судом не виявлено.
З врахуванням викладеного, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої на думку органу пробації, - ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній і беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
При призначенні виду та міри покарання, суд враховує особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у сфері суспільних відносин, які забезпечують охорону здоров`я особи, вказаний злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с. 59), має хронічне захворювання гепатит В, за місцем мешкання характеризується позитивно (а.с. 60), має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , думку потерпілого який просив не позбавляти ОСОБА_6 волі, повне відшкодування завданих збитків потерпілому, конкретні обставини скоєного ним злочину та його відношення до цього, визнання вини, щире каяття, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує негативну поведінку потерпілого, який посприяв виникненню у обвинуваченого негативних емоційних станів (агресивність, гнів, озлоблення та ін.), що зумовило до заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, з урахуванням викладеного суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання, та інші обставини справи в сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_6 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.
За таких обставин справи ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.
Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Потерпілим ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В ході судового розгляду потерпілим до суд подано заяву про залишення цивільного позову без розгляду.

З цих підстав суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання закінчився і судом не продовжувався та не обирався інший запобіжний захід.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 2 /два/ роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_6 обов`язок: не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання закінчився і судом не продовжувався та не обирався інший запобіжний захід.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази в матеріалах кримінального провадження відсутні.

На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя: ОСОБА_1