Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0008246 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, раніше неодноразово судимого, останній раз 14.06.2017 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В силу ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2017 та остаточно визначив ОСОБА_7 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Цим же вироком судом вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 26.06.2017 приблизно о 10:30 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , вступив у попередню змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, направлену на повторне таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, зайшли до будинку АДРЕСА_2 , піднялись на сьомий поверх, обрали квартиру АДРЕСА_3 та, впевнившись, що в квартирі нікого немає, скориставшись сприятливою навколишньою обстановкою, будучи переконаними, що за їх діями ніхто не спостерігає, невстановленим досудовим розслідуванням способом відчинили замок вхідних дверей, після чого проникли до вказаної квартири, звідки повторно таємно викрали належне ОСОБА_8 майно, а саме: велосипед марки «Азимут Омега», вартістю 3500 грн.; принтер марки «НР LaserJet Pro M1132», вартістю 1000 грн.; золоту каблучку вартістю 150 грн.; золоту каблучку вартістю 2000 грн.; гроші в сумі 202 долара США, що становить 5258 грн. 06 коп.; дорожню валізу вартістю 500 грн.; мобільний телефон «Нокіа 105» вартістю 250 грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар», що не становить матеріальної цінності для потерпілого.

Після цього, ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину з викраденим зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдали ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 12658 грн. 06 коп.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2017 і остаточно, за сукупністю вироків, визначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого, не оспорюючи висновків суду стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, посилається на те, що винесений вирок є надто суворим, з огляду на таке.

Зокрема, як зазначається в апеляційній скарзі, будучи допитаним в рамках досудового слідства, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, дав показання, підтвердив обставини скоєння злочину, щиро розкаявся у скоєному, проте, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обрав останньому надто суворе покарання та з порушенням вимог ст. 65 КК України.

Також апелянт звертає увагу на те, що суд не встановив обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а той факт, що він відмовився від дачі показань в суді, не може слугувати підставою для такої суворої міри покарання, яка, на думку захисника, є каральною і не спрямованою на виправлення та перевиховання засудженого, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

При цьому, обгрунтовуючи занадту суворість обраної судом міри покарання, захисник посилається не тільки на вказані вище обставини, а й на вимоги процесуального закону про те, що невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжці), з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюються фактичні обставини вчинених останнім дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, характеризується посередньо.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , який відмовився в суді від дачі показань та не висловив щирого каяття у вчиненому, судом не встановлено, так само, як і обставин, що обтяжують його покарання.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції визнав необхідним обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги його захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Обставини, на які захисник обвинуваченого посилається у своїй скарзі, в тому числі на те, що під час допиту в якості підозрюваного ОСОБА_7 визнав вину у скоєному ним злочині, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, щиро розкаявся у скоєному ним злочині та неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує та винить себе за те, що ним було вчинено даний злочин, не можуть свідчити про призначення йому явно несправедливого покарання, оскільки обвинувачений вчинив новий, більш тяжкий, злочин, в період іспитового строку, який йому було призначено за попереднім вироком, що, з урахуванням неодноразових попередніх судимостей за умисні, корисливі злочини проти власності, як обґрунтовано зазначено у вироку суду, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та необхідність призначення йому покарання, яке у відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 71 КК України, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Виходячи з вищенаведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, не вбачає законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеногоОСОБА_7 покарання, як за вироком, який оскаржується, так і за сукупністю вироків, відповідно до вимог, передбачених ст. 71 КК України.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/914/2018

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1