Постанова
Іменем України

29 травня 2018 року

м. Київ
справа № 671/433/16-к

провадження № 51-1552км18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000117, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Щаснівка Волочиського району Хмельницької області, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 24 травня 2017 року зазначений вирок залишив без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 31 липня 2015 року близько 16:00 на території торговельного ринку «Центральний» у м. Волочиську, перебуваючи в проході між торговельними рядами, в ході конфлікту, який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, з метою спричинення фізичного болю умисно потягнула потерпілу ОСОБА_8 , 1953 року народження, за волосся, чим завдала останній фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 та у зв`язку із закінченням на цей час строку давності притягнення до кримінальної відповідальності закрити провадження на підставі ст. 49 КК.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- наявні у провадженні докази, які було досліджено судом: показання свідків, протокол проведення слідчого експерименту, висновки експертів не доводять причетності ОСОБА_6 до вказаного правопорушення, а підтверджують лише факт наявності конфлікту між останньою і потерпілою;
- суд безпідставно взяв до уваги свідчення потерпілої ОСОБА_8 , яка плуталася у своїх показаннях щодо кількості ударів, ким і куди вони були завдані, при цьому не надав мотивації стосовно неприйняття інших доказів, не відобразив у вироку достовірних показань свідків та не дав їм належної оцінки;
- позовні вимоги потерпілої в частині стягнення заподіяної моральної шкоди не були підтверджені в судовому засіданні, а тому відсутні підстави для задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди;
- суд першої інстанції порушив принципи неупередженості суду, законності кримінального провадження, обґрунтованості рішення, правила оцінки доказів;
- суд апеляційної інстанції в ухвалі своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 подано заперечення від потерпілої ОСОБА_8 .
У судовому засіданні прокурор вважала судові рішення законними та обґрунтованими й просила залишити їх без зміни.

Мотиви Суду

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено судом апеляційної інстанції.
Тому доводи у скарзі в частині оцінки доказів: показань свідків, даних протоколу слідчого експерименту та висновків експертів не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні насильницьких дій, які завдали потерпілій фізичного болю, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила в суді наявність тривалого конфлікту між її сім`єю та потерпілою, яка постійно турбує та ображає її родину, звертається до організацій із безпідставними скаргами. Стверджувала, що в ході сварки 31 липня 2015 року на території ринку за волосся потерпілу не тягнула та не могла тягнути, оскільки між ними стояв її син.
При цьому потерпілаОСОБА_8 , свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показали, що обвинувачена ОСОБА_6 вхопила та тягнула потерпілу за волосся, свідок ОСОБА_12 бачила початок конфлікту.

Суд першої інстанції встановив, що вищевказані показання потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються даними протоколів огляду місця події від 16 серпня 2015 року, слідчого експерименту від 17 серпня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , висновком судово-медичного експерта від 7 серпня 2015 року№898 та узгоджуються між собою та іншими доказами.
Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми й допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 обвинувачення. На підставі їх аналізу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та визнав її показання такими, що не знайшли підтвердження в судовому засіданні й спростовуються іншими доказами, обґрунтувавши таким чином, чому не взяв їх до уваги.
Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_6 і не були враховані судом, у суді розглянуто не було та в касаційній скарзі не наведено.
З таким висновком погодився й апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника. При цьому суд апеляційної інстанції надав належну оцінку всім доводам в апеляційній скарзі захисника, які аналогічні доводам, наведеним в його касаційній скарзі.

Що стосується доводів касаційної скарги про безпідставність часткового задоволення позовних вимог потерпілої та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн, то, на думку Суду, цивільний позов судом першої інстанції вирішено відповідно до вимог закону з урахуванням душевних страждань потерпілої внаслідок вчинення щодо неї насильницьких дій, а також поведінки самої потерпілої по відношенню до обвинуваченої та її близьких родичів.

Даних про неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у тому числі порушення загальних засад кримінального провадження, матеріали провадження щодо ОСОБА_6 не містять. Тому, зважаючи на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
З урахуванням зазначеного, а також того, що на час набрання вироком законної сили 24 травня 2017 року строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, не закінчився, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3