АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5438/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/227/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, у кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за № 0003393 від 07.10.2015 року та № 0000871 від 09.03.2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Покров Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 31.01.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з ОСОБА_9 31.07.2014 року по відбуттю покарання;
2) 25.05.2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки
якого було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_8
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі та стягнути з ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду в розмірі який зазначено у цивільному позові.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просила вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочинів, не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, просить вирок суду скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі. Покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.05.2016 року виконувати самостійно.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.05.2016 року належить виконувати самостійно.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді застави у розмірі 29 000 грн.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк тримання під вартою, з 28.09.2016 року включно по 20.06.2017 року включно , у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в ред. від 26.11.2015 року, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 року включно по 12.10.2017 року включно, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в ред. від 18.05.2017 року, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 600 грн. в якості відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, та 1000 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, а всього 1600 (одна тисяча шістсот ) грн.
Питання з речовими доказами вирішено.

Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_8 07.10.2015 року приблизно о 07.20 годині знаходився на пішохідному переході перехрестя вулиці Г. Чорнобиля та вул. Електрометалургів в м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачив знайому йому потерпілу ОСОБА_6 , після чого в нього виник злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння її майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 підійшовши зі спини до ОСОБА_6 та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку з її правої руки відкрито викрав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень, які належали ОСОБА_6 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень. Після цього, не реагуючи на вимоги потерпілої повернути викрадене майно ОСОБА_8 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_8 06.03.2016 року приблизно о 00:30 годин знаходився біля будинку № 32 по пр. Трубників в м. Нікополі Дніпропетровської області, де побачив гр. ОСОБА_11 , який йшов біля будинку, в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 , та правої ногою наніс йому один удар в область грудей, тим самим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії з кишені штанів відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Samsung SM-G361» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 вартістю 2999 грн., у якому знаходилась карга пам`яті об`ємом 32 Гб вартістю 99 грн. та сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, гроші в сумі 50 грн. та картку «Приват Банк», яка також матеріальної цінності для потерпілого не представляє, крім цього з лівої руки зняв механічний годинник «Орбіта» вартістю 500 грн., а з правої руки золоту каблучку, 583 проби, вагою 2 гр. вартістю 1500 грн., чим заподіяв останньому матеріальний збиток на загальну суму 5148 грн. З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; та з ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повному обсязі досліджено всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, а саме не врахував те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, належних висновків не зробив та вчинив повторно тяжкий злочин. Крім цього суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 на утриманні неповнолітньої дитини, проте відповідно до ст. 66 КК України, вказана обставина не є пом`якшуючою. Також суд не вказав обтяжуючі обставини, такі як вчинення злочину особою повторно та рецидив злочину.
На думку потерпілої, покарання призначене ОСОБА_8 не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, його особи, внаслідок невірного застосування закону судом першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. На думку захисника, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна ОСОБА_11 поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Оскільки, сторона обвинувачення не надала суду належних, достатніх та беззаперечних доказів, що саме ОСОБА_8 скоїв цей злочин. ОСОБА_8 вину свою не визнавав, та пояснив, ОСОБА_11 він не знає і злочину щодо нього не вчиняв, в ломбард здавав свою обручку, а не обручку потерпілого ОСОБА_11 , також він не знає ОСОБА_12 та телефон він йому ніколи не продавав.
Крім того, допитаний потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що не може з точністю вказати, що саме ОСОБА_8 його побив, а коли було проведено впізнання особи за фото, а потім впізнання ОСОБА_8 вживу, то в обох випадках, в момент впізнання він перебував у стані алкогольного сп`яніння, та перед самою процесуальною дією працівники поліції показали йому чоловіка, який продав телефон ОСОБА_12 . Також потерпілий пояснив, що не впевнений в тому, що міг би впізнати особу, яка його пограбувала без підказки працівників поліції.
Суд не надав належної оцінки тій обставині, що в досліджених судом матеріалах кримінального провадження відсутні протокол вилучення каблучки, протокол огляду каблучки, розписки про передачу каблучки потерпілому ОСОБА_11 , тому питання про те яка каблучка була передана ОСОБА_11 працівниками поліції, коли, у кого та за яких обставин вона була вилучена не відомо і в ході досудового та судового розгляду не з`ясовано.
Також допитаний судом свідок ОСОБА_12 пояснив, що не впізнає ОСОБА_8 , як особу у якого він придбав мобільний телефон, хто це був і скільки йому заплатив вже не пам`ятає, однак підтвердив, що за його участю в ході досудового слідства, було проведено впізнання особи за фотознімками і він підтвердив, що в протоколі дійсно його підпис. Тобто в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 давав суперечливі та непослідовні покази. В той час, захисту стало відомо, що ОСОБА_12 є наркозалежною особою та на момент проведення з ним слідчих дій був залежний від працівників кримінальної поліції, був неодноразово засуджений Нікопольським міськрайонним судом.
На думку захисника, не знайшло свого підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 за епізодом відкритого викрадення майна ОСОБА_6 , оскільки сторона обвинувачення не надала суду жодних належних доказів того, що саме ОСОБА_8 скоїв цей злочин. При цьому, в судовому засіданні було встановлено, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_6 щодо причин виникнення між ними неприязних стосунків повністю співпадають. Потерпіла ОСОБА_6 визнала той факт, що її син винен гроші ОСОБА_8 і не віддавав їх, тому ОСОБА_8 неодноразово приходив до них додому та вимагав повернення грошей і вони конфліктували з цього приводу.
Захисник зазначає, що за епізодом відкритого викрадення ОСОБА_8 гаманця ОСОБА_6 обвинувачення ґрунтується тільки на показах однієї потерпілої, які не можуть бути перевірені. Крім того, фактично прокурор у судовому засіданні відмовився доводити вину ОСОБА_8 , відмовившись від допиту усіх свідків обвинувачення, а саме свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, є необґрунтованим та не мотивованим, та зазначає, що призначена судом обвинуваченому міра покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Так, судом не було враховано, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, він має судимості, які не знято та не погашено в установленому законом порядку за злочини проти власності, відповідно до вироку від 25.05.2016 року звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком та знову вчинив умисний корисливий злочин, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Злочин вчинив щодо знайомої жінки пенсійного віку, що не могла чинити йому значного опору, тому на думку прокурора ОСОБА_8 необхідно призначити більш суворе покарання.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 заперечувала.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника, заперечували проти апеляційної скарги прокурора та потерпілої, просили вирок скасувати.
Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції та потерпілої ОСОБА_6 та просила вирок скасувати в частині призначеного покарання, проти апеляційної скарги захисника заперечувала.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та апеляційна скарга захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вищезазначені вимоги кримінального процесуального законодавства при ухвалені вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримані не були.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, крім іншого, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
У розумінні ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Неповнота судового розгляду полягає у не з`ясуванні або неналежному з`ясуванні всіх істотних обставин справи, а також у недостатності доказів або їх поверховому дослідженні.
Такими, що мають істотне значення, обставини визнаються, у разі якщо їх встановлення безпосередньо впливає на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема на кваліфікацію злочину і обсяг обвинувачення, прийняття рішення про притягнення до кримінальної відповідальності або звільнення від кримінальної відповідальності, вид і міру покарання, розмір відшкодування, тощо.
Згідно п.2 ч.1 ст. 411 КПК України до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження відносять те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Вироком суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України та його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; та з ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, проте судом першої інстанції у вироку не наведено переконливих доказів, що саме ОСОБА_8 є суб`єктом скоєних кримінальних правопорушень, що на думку колегії суддів є підставою для безумовного скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.
Із запису фіксації судового процесу та вироку вбачається, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки обставинам, які повідомив потерпілий ОСОБА_11 , а саме те, що він не бачив і не може впізнати того, хто його побив і заволодів його майном 06.03.2016 року, так як в цей день був трохи випивший і не дуже добре розглянув людину, яка на нього напала, а коли проводилось впізнання особи за фотознімками, то працівники поліції вказали, що саме ОСОБА_8 продавав його телефон, тому він і подумав, що ОСОБА_8 на нього напав і при пред`явленні особи для впізнання вказав на ОСОБА_8 . Тому, в ході проведення досудового слідства було порушено вимоги ст. 228 КПК України при пред`явленні особи для впізнання, відповідно до якої забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. При цьому, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2016 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 06.03.2016 року відкрито заволоділа його речами (а.кп.16-18, 19 т.2), а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2016 року, де потерпілий впізнав ОСОБА_8 , як особу, що спричинила йому фізичний біль та відкрито заволодів мобільним телефоном, грошима та годинником (а.кп.20-22 т.2) суд визнав належними доказами та поклав їх в основу обвинувального вироку (а.кп.181 т.1).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було виключено з доказів вини ОСОБА_8 довідку з ломбарду «ГРОШІ ТУТ», де зазначено, що ОСОБА_8 звертався до ПТ «Ломбард`гроші Тут» з приводу закладу майна - каблучки (а.кп. 38-39 т.2). Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що співробітниками поліції його обручка йому повернута. В матеріалах провадження відсутні будь які процесуальні документи, на підтвердження того, що обручка вилучалась у ОСОБА_8 . Сам ОСОБА_8 пояснив, що до ломбарду він здавав свою обручку, яка має іншу вагу, ніж та яка була викрадена у ОСОБА_11 , яку потім сам викупив і вона до теперішнього часу знаходиться у нього. Зазначений доказ довідку з ломбарду суд визнав неналежним, так як він ні не підтверджує існування яких не будь обставин по даному кримінальному провадженню, отже питання про те яка каблучка була передана ОСОБА_11 працівниками поліції, коли, у кого та за яких обставин вона була вилучена не відомо і в ході досудового та судового розгляду не з`ясовано.
Також поза увагою суду залишились пояснення свідка ОСОБА_12 , який показав, що не впізнає ОСОБА_8 , як особу у якої він придбав мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_11 та в судовому засіданні надавав суперечливі та непослідовні докази.

Однак, не зважаючи на зазначені обставини, суд відмовив стороні захисту у дослідженні доказів та визнанні недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2016 року (а.кп.32-34, 35 т.2).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, за епізодом відкритого викрадення ОСОБА_8 гаманця ОСОБА_6 обвинувачення ґрунтується тільки на показах однієї потерпілої, які містять суперечності з показами обвинуваченого ОСОБА_8 . При цьому, прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту усіх свідків обвинувачення, не зважаючи на заперечення сторони захисту суд прийняв відмову прокурора від допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В той час, як відповідно до технічного запису судового засідання було встановлено під час судового розгляду, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виникли неприязні стосунки через те, що син ОСОБА_6 не повернув ОСОБА_8 борг, тому він неодноразово приходив до ОСОБА_17 додому та вимагав повернення грошей. Проте, у вироку суду не наведено доказів, крім пояснень потерпілої, того, що ОСОБА_8 07.10.2015 року відкрито викрав у ОСОБА_6 гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 600 гривень, що в свою чергу унеможливлює з`ясування питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 .
На думку колегії суддів, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції залишилися не дослідженими вагомі обставини, які впливають на законність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції.
Судом не були враховані вимоги ст. 91 КПК України, якою визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті доказуванню підлягає подія кримінального правопорушення зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції із зазначених підстав, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги прокурора та апеляційної скарги потерпілої, які необхідно ретельно перевірити при новому розгляді в суді першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність, тому необхідно усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів.
Якщо в ході нового судового розгляду кримінального провадження кваліфікація дій обвинуваченого та обсяг обвинувачення не зміняться, то призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання суд апеляційної інстанції не може бути визнано занадто м`яким, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки покарання призначене в межах санкції статті з врахуванням всіх обставин, які необхідно враховувати при призначенні покарання.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції, потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, у кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за № 0003393 від 07.10.2015 року та № 0000871 від 09.03.2016 року щодо ОСОБА_8 , якого було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 у виді застави в розмірі 29 000 гривень залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3