Справа № 456/1794/18
Провадження № 1-кс/456/470/2018
УХВАЛА
слідчого судді

31 травня 2018 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в :
Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 такими, що не відповідають вимогам кримінально-процесуального закону, а саме п.3 ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК України та зобов`язати слідчого повернути йому вилучене в нього 05.06.2017 р. майно, а саме: транспортний засіб марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 ». В обгрунтування скарги покликається на те, що 05.06.2015 р. слідчим ОСОБА_6 біля приміщення Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області було оглянуто автомобіль марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » та прийнято рішення про тимчасове вилучення в нього даного автомобіля. За фактом підробки реєстраційного посвідчення на вказаний автомобіль розпочато кримінальне провадження №0000927 від 06.06.2015 р. З моменту початку досудового розслідування пройшло майже два роки, і до цього часу автомобіль зберігається на території Стрийського ВП під відкритим небом, що призведе до фактичного його знищення. 20.11.2017 р. він звертався до слідчого з клопотанням про повернення вилученого майна, однак слідча безпідставно відмовила в задоволенні клопотання. В судовому засіданні у слідчого судді ОСОБА_7 слідча повідомила, що вказаний автомобіль не зареєстрований за жодною особою. Вважає автомобіль тимчасово вилученим майном, у зв`язку з відсутністю звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна, таке повинно бути йому повернуто як особі, у якої воно було вилучено.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі та зазначив, що він вважає себе особою у якої вилучили майно, на час керування транспортним засобом він був володільцем майна, оскільки керував ним на підставі страхового полісу. Вказаний автомобіль він придбав на підставі усної домовленості з ОСОБА_8 , відносно якого він звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Окрім цього, в судовому засіданні 30.05.2018 р. скаржник ОСОБА_5 подав заперечення проти дій головуючого, в якому вказав, що слідчий суддя грубо порушила його процесуальні права, своїми діями продемонструвала про відсутність у нього права на справедливий суд, не хотіла його вислухати, сформувала у нього сумнів про безсторонність суду через явне потурання прокурору у його спробах створити ухил судового розгляду на встановлення факту, чи є він власником майна, чи ні. Так, в судовому засіданні слідча суддя відмовила у залученні до участі в справі представника по довіреності, демонструючи або свою необізнаність або упередженість щодо нього. Суд жодного разу під час судового засідання не розглянула питання, яке відноситься до предмету розгляду, а саме чи законно зберігається тимчасово вилучене майно у слідчого, чи дотримався слідчий вимог ч.5 ст.171 КПК України, і чи подав клопотання про арешт майна, чи повернув слідчий негайно майно особі, у якої його було вилучено. Вважає, що судове засідання було перетворено на його допит, в той час як захисту його прав не приділено жодної уваги. Просить суд розглянути його доводи, викладені у запереченні, взяти їх до уваги або спростувати в судовому рішенні.
Прокурор ОСОБА_3 проти скарги заперечив та зазначив, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 у справі №456/3871/17 в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна автомобіля марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » відмовлено. Вважає, що скаржник не навів нових доводів чи фактів, які б слугували підставою для задоволення скарги та повернення автомобіля марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 ».
Слідчий Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 проти скарги заперечила, просить суд врахувати що при огляді вищевказаного автомобіля було встановлено розбіжність в номері кузова, зазначеному в свідоцтві про право власності та нанесеного заводом виробником на автомобіль з номером кузова вищевказаного автомобіля з національної бази «НАІС». Також, згідно бази даних автомобіль вказаної марки та з таким номерним знаком належить ОСОБА_9 , проте номери кузова не співпадають. Також зазначила, що на момент вилучення автомобіля та визнання його речовим доказом існувала норма ч.1 ст.170 КПК України, згідно якої арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Оскільки ОСОБА_5 не відносився згідно вказаної норми закону до підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а відтак, відсутні були підстави для подання клопотання про арешт майна. Згідно чинного на той час кримінально-процесуального закону достатньо було провести огляд автомобіля, вилучити його за наявності підстав та визнати його речовим доказом по справі. Зазначила, що на даний час досудове розслідування триває, не встановлено особу, яка є власником автомобіля, а також особи, яка підробила свідоцтво, а відтак, відсутні підстави для повернення автомобіля ОСОБА_5 , який не є ані власником, ані володільцем вказаного автомобіля.
Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, клопотань про витребування інших доказів, необхідних для розгляду скарги від сторін не надійшло, судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законодавством, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, заслухавши думку скаржника, який просить суд задоволити клопотання, слідчого та прокурора, які просять відмовити в задоволенні клопотання, перевіривши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, в тому числі, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

За правилами ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

У відповідності до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З ч.2 ст.237 КПК України вбачається, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Так, частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий має право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Стаття 169 КПК України містить положення щодо порядку припинення тимчасово вилученого майна. Так, таке майна повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч.6 ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснених на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Частина 6 ст. 173 КПК України передбачає,що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за всіх обставин, передбачених ст.169 КПК України, в тому числі і у випадку, коли слідчий не пізніше 48 годин після тимчасового вилучення майна під час обшуку не звернеться до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (ч.5 ст.171 КПК України).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000927, відомості щодо нього внесені 06.06.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Оглядом матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні встановлено, що 05.06.2015 р. в Стрийський МВ ГУ МВСУ у Львівській області надійшов рапорт інспектора РДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів старшого сержанта міліції ОСОБА_10 про те, що 05.06.2015 р., на перехресті доріг Стрий І.Франківськ Моршин, ним був зупинений автомобіль «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_5 . Згідно національної бази «НАІС», номер кузова зазначеного автомобіля не відповідає жодним із транспортних засобів з такими державними номерними знаками.

Встановлено, що за даним фактом працівниками Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області було розпочато кримінальне провадження від 06.06.2015 р. №0000927 з правовою кваліфікацією ст.290 КК України. Визначено групу слідчих до якої входить ОСОБА_4 ..

Як вбачається, з протоколу огляду від 05.06.2015 р. (проведеного на підставі заяви ОСОБА_5 від 05.06.2015 р.) вилучено транспортний засіб «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » разом з свідоцтвом про його реєстрацію.

Постановою слідчого від 08.06.2015 р. вищевказані вилучені предмети визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000927 .

З висновку експерта № 8-46від 24.06.2015 р. (проведеного на підставі постанови слідчого від 10.06.2015 р.) вбачається, що в представленого для дослідження транспортного засобу «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » - ідентифікаційні ознаки НОМЕР_2 та двигуна НОМЕР_3 є первинними та нанесені заводом виробником.

Проте, згідно висновку експерта № 178 від 10.07.2015р., бланк САА №114285, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », 1999 року випуску, виданий 05.02.2009 р. Вінницьким МРЕВ у Вінницькій області на прізвище ОСОБА_11 , жителя АДРЕСА_1 , виготовлений не ТОВ «Знак» консорціуму «ЄДАПС» Зам.0024-2009.01, що здійснює виготовлення даних бланків свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу.

З інформації, отриманої у відповідь на запит від Центр ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області вбачається, що власником транспортного засобу «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » є ОСОБА_9 . Проте, ідентифікатор ТЗ згідно облікової картки на вищевказаний автомобіль зазначено - НОМЕР_5 (тобто є відмінним від ідентифікатора вилученого автомобіля).

В результаті проведення процесуальних дій на іншій території, отримано протокол допиту ОСОБА_9 . Останній зазначає, що дійсно йому належав автомобіль «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 ». Проте з 2014 р. доля вказаного автомобіля йому не відома. З наданої копії довіреності від 25.01.2014 р. вбачається, що останній уповноважив розпоряджатися ОСОБА_12 та ОСОБА_13 транспортним засобом: «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », ідентифікатор ТЗ - НОМЕР_5 .

З долучених до матеріалів кримінального провадження протоколів допиту скаржника, вбачається, що останній відмовляється від дачі будь-яких пояснень з вищенаведених обставин, покликаючись на ст.63 Конституції України.
Ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 у справі №456/3871/17 в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна автомобіля марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » відмовлено. Зокрема, суд прийшов до висновку на підставі ч.1 ст.100 КПК України, що ОСОБА_5 не є володільцем автомобіля «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », який визнано речовим доказом по кримінальному провадженні. Представлене останнім свідоцтво про реєстрацію вилученого транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно висновку експерта є підробленим. Власником транспортного засобу «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », згідно облікової картки центру НОМЕР_6 , є ОСОБА_9 .. Проте, в ході досудового розслідування встановлено розбіжності в ідентифікаторі ТЗ представленого для огляду ТЗ із відомостями внесеними до його облікової картки.
Суд вважає, що наведені слідчим суддею доводи в ухвалі про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 не спростовані в судовому засіданні скаржником, жодних інших обставин або правових підстав, які б слугували підставою для повернення йому автомобіля скаржник в судовому засіданні не навів, жодних документів, які б свідчили про правові підстави для володіння чи користування вказаним автомобілем під час розгляду справи не подав.
До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України (редакція станом на 05.06.2015 р.) арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

З наведеного вбачаються безпідставними доводи скаржника про застосування редакції закону про арешт майна станом на день розгляду скарги, оскільки згідно з ч.1 ст.170 КПК України в редакції станом на 05.06.2015 р. у слідчого були відсутні підстави вважати ОСОБА_5 підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Окремо слід звернути увагу на правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ст.290 КК України, об`єктивна сторона якого полягає у знищенні, підробці або заміні ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
Суд вважає, що вилучення автомобіля протоколом огляду від 05.06.2015 р. (проведеного на підставі заяви ОСОБА_5 від 05.06.2015 р.) та визнання його речовим доказом відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, оскільки за наявності відповідних підстав було необхідним для проведення експертизи, а відтак, безпідставними є доводи скаржника в частині незаконності дій слідчого та визнання його дій такими, що суперечать нормам кримінально-процесуального закону.
Суд звертає увагу, що згідно висновку експерта № 178 від 10.07.2015р., бланк САА №114285, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », 1999 року випуску, виданий 05.02.2009 р. Вінницьким МРЕВ у Вінницькій області на прізвище ОСОБА_11 , жителя АДРЕСА_1 , виготовлений не ТОВ «Знак» консорціуму «ЄДАПС» Зам.0024-2009.01, що здійснює виготовлення даних бланків свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу.
З інформації отриманої у відповідь на запит від Центр ДАІ 4609 ГУ МВС України у Львівській області вбачається, що власником транспортного засобу «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 » є ОСОБА_9 . Проте, ідентифікатор ТЗ згідно облікової картки на вищевказаний автомобіль зазначено - НОМЕР_5 (тобто відмінним від ідентифікатора вилученого автомобіля).
Досудовим слідством не встановлено власника автомобіля марки «Рено Кенго» д.н.з. « НОМЕР_1 », скаржник в судовому засіданні не надав належних та допустимих доказів, які б слугували підставою вважати, що він на законних підставах володів та користувався вказаним автомобілем, у зв`язку з наведеним відсутні правові підстави для повернення йому автомобіля, в порядку ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК України.
Окрім цього, слід звернути увагу, що за змістом п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що скаржник не є володільцем майна в розумінні закону, а лише особою у якої вилучене майно протоколом огляду місця події від 05.06.2015 р. Однак на підставі ст. 55 Конституції України, згідно якої кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб та ч.3 ст.21 КПК України, згідно якої кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом, судом відкрито провадження за скаргою та розглянуто скаргу по суті, з метою з`ясування правових підстав для звернення скаржника до суду.

Що стосується доводів скаржника, викладених в скарзі про те, що автомобіль зберігається більше двох років на території Стрийського ВП під відкритим небом, що призведе до фактичного його знищення, то такі на увагу не заслуговують, з огляду на наступне.
Так, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.100 КПК України).
Відповідно до п. 20 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104- зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року, №1104, - до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Постанови КМУ від 19.11.2012 року, №1104).
З огляду на наведене, безпідставними є твердження скаржника про можливе знищення автомобіля через його тривале зберігання на території Стрийського ВП, слід зазначити, що скаржником не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували такі покликання. Крім того, вказана обставина, на яку покликлається ОСОБА_5 , вимагаючи повернення транспортного засобу, не є самостійною підставою для повернення тимчасово вилученого майна відповідно до положень чинного законодавства.

Суд вважає доводи, викладені скаржником в запереченні на дії слідчого судді безпідставними, надуманими та такими, що суперечать вимогам кримінально-процесуального закону, з огляду на наступне.
Як вбачається з журналу судового засідання від 23.05.2018 р., ОСОБА_5 під час розгляду скарги по суті висловив свої доводи на підтримку скарги та реалізував право задати запитання прокурору, який приймав участь у розгляді справи. Суд вважає, що були відсутні підстави для зняття запитань прокурора про з`ясування підстав для користування скаржником автомобілем, оскільки такі мають безпосереднє відношення до розгляду скарги та встановлення підстав для подачі скарги слідчому судді, оскільки п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає вичерпний перелік осіб, які мають право звернутися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого.
Що стосується правових підстав для участі в справі в якості представника скаржника ОСОБА_14 на підставі довіреності, то слід вказати, що представництво інтересів скаржника може здійснювати лише особа, яка передбачена ст.45 КПК України, а відтак, ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про залучення до участі в справі представника на підставі довіреності, що підтверджується журналом судового засідання від 23.05.2018 р. та роз`яснено скаржнику зміст вищенаведеної норми закону, а відтак є необгрунтованими доводи скаржника про неприйняття судом рішення за його клопотанням.
Безпідставними та надуманими є доводи скаржника про не вирішення під час розгляду скарги питань, які стосується предмету скарги, слід зазначити, що в судовому засіданні 30.05.2018 р. приймала участь слідчий ОСОБА_4 , яка надала суду пояснення по суті скарги і скаржник не був позбавлений права задати запитання, які з його точки зору мають безпосереднє відношення до предмету скарги і таким правом, в порядку встановленому законом скористався.
Не заслуговують на увагу інші наведені скаржником факти порушення судом процесуальних норм під час розгляду скарги по суті, а відтак, спростуванню не підлягають, оскільки є абстрактними, надуманими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 21, 100, 167-169, 170, 171, 173, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1