В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2018 Справа №607/9019/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000348 від 05 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернопіль, українки, громадянки України, з середньо спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , судимої:

- 16 травня 2005 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст.186 КК України, до штрафу в розмірі 900 гривень;

- 19 січня 2006 року Тернопільським міськрайонним судом: за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ч2 ст.186, ч.1 ст.309, ст.69, ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на основі ч.4 ст.70 приєднано покарання за попередніми вироками, всього 2 роки 6 місяців, штраф 900 гривень;

- 10 травня 2008 Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- 25 березня 2010 Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст.309, ч.2 ст.15 ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки,

обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2013 року, близько 16:30 гол. у обвинуваченої ОСОБА_3 , яка перебувала у приміщенні торгового кіоску АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на. таємне викрадення чужого майна, а саме, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів викрала із гаманця, що знаходився у сумці, яка висіла на одному із торгових стелажів, грошові кошти у сумі 1200 гривень.

Із викраденим майном обвинувачена ОСОБА_3 з місця злочину втекла, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1200 гривень.

Вказаними діями, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

15 травня 2018 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 укладено угоду про примирення, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України за встановлених у пред`явленій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ряду пом`якшуючих покарання обставин (визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину), застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання обумовлене в угоді сторонами та на думку суду буде відповідати вчиненому обвинуваченою кримінальному правопорушенню і буде достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 угоди про примирення і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 471, 473-475, 476 КПК України, суд
З А С У Д И В:

Затвердити укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 угоду про примирення.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1