Ухвала
Іменем України

12 червня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-6656ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000315, щодо ОСОБА_4 .
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Біла Криниця, Великоолександрівського району Херсонської області,громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,
звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
З ухвали районного суду вбачається, що ОСОБА_4 7 серпня 2017 року о 10 годині за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно придбав та зберігав без мети збуту для власного вживання,особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», масою 14, 345г, який 12 серпня 2017 року було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку вказаного домоволодіння.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ОСОБА_4 звернувся до лікувального закладу з метою уникнути кримінальної відповідальності, а не вилікуватись від наркоманії. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи прокурора та не надав обґрунтовані відповіді.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо що під час здійснення судового провадження, щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи звернулася до лікувального закладу добровільно, а не вимушено і ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Вказаних вимог закону судом дотримано.
Як убачається з судових рішень, ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відповідальності, оскільки він добровільно звернувся до лікарні і пройшов стаціонарний курс лікування він наркоманії. На підтвердження цього надав суду довідку КУ «Обласний наркологічний диспансер» про те, що він добровільно звернувся до лікарні і пройшов стаціонарний курс лікування від наркоманії з 13.12.2017 року по 19.12.2017 року.
Також судом достеменно встановлено, що ОСОБА_4 страждав на наркоманію, що виражалася в фізичній залежності, яка була викликана полегшенням проявів хвороби та травм отриманих в АТО під дією канабісу.
Районним судом було досліджено виписний епікриз медичної картки стаціонарного хворого, з якої убачається, що ОСОБА_4 страждав на наркоманію, що виражалось в фізичній залежності, яка була викликана полегшенням проявів хвороб під дією канабісу. Обвинувачений систематично вживав канабіс, для запобігання чому звернувся та пройшов лікування у спеціалізованій Комунальній установі «Обласному наркологічному диспансері» Херсонської обласної ради в стаціонарному відділенні. На час звернення обвинуваченого до лікувального закладу він був в свідомості, орієнтований правильно, без продуктивної психосимптоматики на час огляду. Фон настрою знижений, хворий дещо стривожений. Наркологічного анамнезу не приховував, в розмові поводив себе упорядковано. Вказував на наявність потягу до вживання наркотику, власну неспроможність утриматись від вживання. Критичність до свого стану у обвинуваченого була збережена, він погодився з умовами лікування та госпіталізацією, висловлював налаштованість на припинення наркотизації та навіть паління тютюну. Обвинувачений пройшов лікування у відповідності до Стандартів діагностико-лікувального процесу стаціонарної допомоги, розділ наркологія, та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальності «наркологія», затверджених наказами МОЗ.
Також, згідно вказаного виписного епікризу характер та особливості перебігу хвороби, стан при виписці були наступні: за час перебування в відділенні стан хворого з покращенням, прояви синдрому відміни куповано, перебіг без особливостей. В відділенні поводив себе упорядковано, режиму відділення та лікування дотримувався. Фон настрою з покращенням, наявність потягу до вживання наркотику заперечував. Висловлював налаштованість на подальше утримання. Лікування без ускладнень, нічний сон спокійний до ранку, апетит лишається зниженим. Виписаний за погодженням із хворим, за сімейних обставин, надано рекомендації. Ефективність лікування визначена як одужання за основним захворюванням.
У суду немає підстав піддавати сумніву заявлену обвинуваченим мету його звернення до лікувального закладу, яка полягає у добровільному лікуванні від наркотичної залежності, а не в уникненні покарання, на чому наполягає прокурор, оскільки дії обвинуваченого як до так і після лікування та обставини за яких вони мали місце про це свідчать.
Що стосується доводів прокурора про неможливість звільнення ОСОБА_4 від відповідальності через його звернення до лікувального закладу вже після направлення кримінального провадження до суду, то вони не ґрунтуються а вимогах закону, оскільки особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.
Як убачається з ухвали районного суду ОСОБА_4 в судовому засіданні звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України до закінчення судового слідства.
Враховуючи викладене, належними чином, оцінивши вищевикладені обставини та не встановивши даних, які б свідчили про бажання обвинуваченого ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції прокурора належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене касаційні вимоги прокурора безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року, щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6