Справа № 357/4305/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мазанка Сімферопольського району АР Крим, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 06.02.2009 р. Сімферопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 04.11.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 17 днів

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 147 КК України,

в с т а н о в и в:
29.01.2017 року близько 14 години ОСОБА_9 , перебуваючи по АДРЕСА_2 підійшов до малолітнього ОСОБА_7 , який проводив дозвілля на вказаній вулиці, почав спілкуватися з ним на різні теми, у ході чого у ОСОБА_9 виник умисел на викрадення та захоплення як заручника неповнолітнього ОСОБА_7 , з метою подальшого вимагання викупу у вигляді грошових коштів з його родичів.

Після чого, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді захоплення малолітньої особи з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок родичів неповнолітнього, шляхом обману, який виразився в повідомленні, що ОСОБА_9 надасть ОСОБА_7 в якості подарунку сноуборд, умовив сісти малолітнього ОСОБА_7 до маршрутного мікроавтобусу маршрутом «м. Біла Церква м. Київ». У подальшому, на вказаному маршрутному мікроавтобусі ОСОБА_9 перевіз малолітнього ОСОБА_7 до свого будинку АДРЕСА_3 , близько 14 години завів останнього до кухонної кімнати та за допомогою клейкої стрічки зв`язав малолітньому ОСОБА_7 руки та заклеїв рот, чим застосував до неповнолітнього фізичне насильство, та обмежив вільний рух останнього, залишивши його зв`язаним як заручника у вказаній кімнаті.

У подальшому, на виконання свого злочинного умислу, близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_9 , тримаючи малолітнього заручника за місцем свого проживання для отримання викупу у сумі грошових коштів 10000 грн., як умови звільнення неповнолітнього заручника, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 написав записку на фрагменті обкладинки зошиту, в якій спонукав родичів неповнолітнього ОСОБА_7 до передачі грошових коштів на вказану суму.

На виконання свого злочинного умислу, в цей же день, тобто 29.01.2017 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_9 з метою отримання викупу як умови звільнення заручника вказану рукописну записку відніс до місця проживання малолітнього ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 при цьому, продовжуючи утримувати заручника за місцем свого проживання.

Цього ж дня, близько 21 години 30 хвилин на обумовленому місці для передачі грошових коштів, яке вказав ОСОБА_9 , його дії викрито співробітниками поліції та останнього затримано.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 147 КК України, не визнав, натомість визнав вину увчиненні злочину передбаченого ст. 146 КК України При цьому відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився давати показання, однак відповідаючи на запитання зазначив, що дійсно у вказаний у вироку час перебував у м. Білій Церкві біля якогось університету, де побачив як потерпілий катався на сніговій гірці та прогулювався. ОСОБА_9 , побачивши, що хлопець катається з гірки без нічого пішов з ним в магазин та купив йому кульок та жувальні гумки. Між ними зав`язалася розмова, під час якої, обвинувачений згадав, що у нього вдома є дошка для катання з снігових гірок. В подальшому він запропонував поїхати хлопцю з ним в смт. Гребінки, щоб подарувати саморобну дошку для спускання з гірок, на що потерпілий погодився. Вони разом пішли на зупинку до Торгового Центру, де сіли в маршрутний мікроавтобус до м. Києва та поїхали в смт. Гребінки за місцем проживання обвинуваченого. Приїхавши додому до обвинуваченого, ОСОБА_9 завів до будинку потерпілого та попросив дружину, щоб та напоїла дитину чаєм та допомогла висушити одяг. В цей момент до нього додому прийшов сусід ОСОБА_10 , з яким він трохи порозмовляв та коли той пішов відразу пішов за ним та прийшовши до нього додому попросив у його сина аркуш паперу та ручку. Син йому дав зошит, на аркуші від якого він написав записку бабусі потерпілого, щоб йому передали гроші за хлопчика. Після цього він позичив 15 грн. у ОСОБА_11 та поїхав у м. Білу Церкву. Підкинувши записку мав намір поїхати назад у смт. Гребінки, але був затриманий працівником поліції на автозаправній станції коли зупиняв автомобіль. Стверджує, що потерпілого на викрадав, силу до нього не застосовував, той сам погодився поїхати додому до обвинуваченого, наміру вимагати кошти за повернення дитини не мав, записку написав, щоб пожартувати над рідними хлопця, та подивитись на їх реакцію. Стверджує, що дитину не зв`язував, не обмежував його у пересуванні так як залишив його з дружиною і вважає, що дитина могла у любий момент залишити його будинок. Водночас зазначив, що дружині не розповідав де живе дитина, та не казав що робити з дитиною, вважав, що дружина повинна була сама з`ясувати звідки дитина та відправити його додому.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у захопленні та триманні особи як заручника з метою спонукання родичів затриманого до вчинення будь-якої дії як умови звільнення заручника, вчинене щодо неповнолітнього, його винуватість у вчиненні вказаного злочину повністю підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказами: показаннями потерпілої, свідків, документами: протоколами слідчих дій та матеріалами фотозйомки, відеозаписами; висновками експертиз, зокрема:

Дослідженими судом показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , з яких видно, що він в неділю приблизно о 14 годині з дозволу бабусі пішов кататись з гірки біля зупинки «Площа Волі» в м. Білій Церкві, телефону у нього з собою не було. До нього підійшов чоловік у якого був синець під лівим оком, худорлявий, одягнутий у шапку та чорну куртку. Чоловік розпитав у нього як його звати, по батькові, адресу проживання потерпілий розповів назвав адресу АДРЕСА_5 . Коли знову катались то чоловік запропонував подарувати йому сноуборд, який потрібно було забрати в смт. Гребінки, на що потерпілий погодився і вони разом пішли на зупинку до Торгового Центру, де сіли в маршрутний мікроавтобус білого кольору до м. Києва та поїхали в смт. Гребінки за місцем проживання обвинуваченого. Приїхавши додому до обвинуваченого, коли потерпілий перший зайшов до будинку обвинувачений зв`язав йому рот та руки скочтем та завів на кухню. В цей час до нього зайшов сусід та вони про щось розмовляли та обвинувачений кудись пішов. Жінка яка була дома накормила його чаєм та картоплею. Та він в подальшому грався з її дітьми а вночі жінка відвела його на маршрутне таксі та він поїхав до м. Біла Церква.

Показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_8 яка дала показання, що 29.01.2017 року її онук ОСОБА_12 попросив покататись з гірки. Приблизно о 14 годині він вийшов з дому. Він був одягнутий в чорні чобітки,сині джинси, блакитну шапочку. Приблизно через годину вона пішла його шукати але не знайшла, а приблизно о17 год. 30 хв. у двері квартири подзвонили. Вона відчинили двері на порозі стяв обвинувачений, який спитав чи вона ОСОБА_13 . Коли вона відповіла ствердно, то він зі словами: «Ось, Вам передали записку», - кинув її під ноги та втік. Запам`ятала обвинуваченого по зовнішньому вигляду так як у нього під оком був синець. У записці було вказано номер телефону та вимога передати 10000 грн. за його повернення. Вона подзвонила і чоловічий голос наказав поповнити рахунок на 50 грн. і повідомив, що ОСОБА_12 у м. Васильків. З показань видно, що чоловік визначив схему передачі грошей, а саме через таксиста, якому потрібно було передати номер телефону та пакет.

Дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є тіткою потерпілому, з яких видно, що 28 чи 29 січня приблизно о 16-17 годині їй зателефонувала мати та повідомила, що пропав ОСОБА_12 . Свідок наказала їй телефонувати в поліцію. Разом з поліцейським під видом таксиста їздила передавати гроші хоча сиділа в автомобілі. Бачила як поліцейський закинув мішок у яком мали бути ніби то гроші під автомобіль марки МАЗ, який стояв на повороті на вул . Глиянну в м. Білій Церкві. Потім вони заїхали у двір та стали чекати, але гроші ніхто не забрав і вони поїхали до автозаправної станції, де до автомобіля сів обвинувачений, у якого був синець під лівим оком, ще з одним поліцейським і вони знову поїхали до автомобіля МАЗ спостерігати. Через деякий час їй запропонували вийти оскільки поліцейські мали їхати до смт. Гребінки, але вона поїхала з ними в смт. Гребінки племінника там вже не було але там до них в автомобіль сів ще один чоловік і вони поїхали в м. Білу Церкву.

Дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_15 , начальника кримінальної поліції Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, з яких видно, що він виїздив на місце пригоди за заявою про викрадення дитини. Заявниця ОСОБА_8 повідомила,що їй принесли записку з вимогою передати гроші. За його вказівкою вона зателефонувала за вказаним у записці телефоном та отримала вказівку викликати таксі та передати кошти через таксиста. Свідок на власному автомобілі, замаскованому під автомобіль таксі зімітував отримання коштів та з тіткою дитини поїхав на вул. Київську куди йому вказав чоловік, якому він подзвонив, а саме до автомобіля марки «МАЗ» та закинув пакет під автомобіль а сам заїхав за будинок, щоб спостерігати. Помітив неподалік чоловіка, синцем під оком, який крутився біля того місця, якого в подальшому було затримано.

Дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_16 , з яких видно, що він є сусідом обвинуваченого та коли зайшов до нього додому 29.01.2017 року приблизно в період з 12 до 15 години з приводу повернення шлфімашини бачив у нього вдома хлопчика, який був одягнути у щось темне, темну куртку та штани. На його запитання хто цей хлопець, обвинувачений відповів, що приїхав з ним з м. Біла Церква. Водночас стверджує, що хлопець просто стояв у кухні біля столу, а коли свідок виходив то самостійно вийшов з кухні та через сіни зайшов у хату, він був босий. Стверджує, що будь-яке насильство до хлопчика не застосовувалось. Вдруге зайшов до ОСОБА_17 , щоб позичити останньому гроші які той попросив, але дитину вже не бачив.
Дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_18 з яких видно, що вона три роки проживає у фактичних шлюбних стосунках з обвинуваченим та має спільну з ним дитину. У січні 2017 року приблизно об 11 годині ОСОБА_9 поїхав до м. Біла Церква і приблизно о 15 годині повернувся додому в АДРЕСА_3 з хлопчиком та сказав їй напоїти його чаєм і нагодувати. Вона зняла з хлопчика верхній одяг, напоїла чаєм і він грався з її дітьми. Коли свідок накормила хлопчика і вийшла в коридор то ОСОБА_9 вже не було. Вона ОСОБА_9 ні про що не розпитувала, а він їй нічого не пояснював стосовно дитини. Хлопчик грався з дітьми до 21 години. Після чого вона за власною ініціативою так як не могла додзвонитись до ОСОБА_9 та з`ясувавши у хлопчика звідкіля він, відвела його на зупинку та посадила у маршрутне таксі до м. Біла Церква.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2017 року складеного в присутності понятих за участю законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_8 за зовнішніми рисами обличчя, а саме: формою обличчя, губами, синцем під оком впізнала чоловіка, який зображений на фотознімку № 4 (а.с. 4-5 том. 2)
Додатком до протоколу впізнання за фотознімками, з якого вбачається, що на фотознімку під № 4, на який вказала ОСОБА_8 , зображено обвинуваченого ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6 том. 2)
Висновком експерта № 11-1/98 від 27.03.2017 року та ілюстративної таблиці до нього, відповідно до якого на фрагменті клейкої стрічки жовтого кольору виявлено 45 волокон, які однакові за всіма вивченими властивостями та мають спільну групову належність з відповідними волокнами, що входять до складу за волокном наданого на дослідження фрагменту хутра каптура куртки (як зазначено у постанові слідчого) (а.с. 16-21 том. 2)

Протоколом огляду предмету від 16.02.2017 року та ілюстративною таблиці до нього, складеного в присутності понятих, в якому зафіксовано огляд дитячої куртки чорного кольору, під час якого виявлено та вилучено хутро з каптура, яке було упаковано в паперовий конверт.(а.с. 31-34 том. 2).

Протоколом огляду предмету від 13.02.2017 року та ілюстративної таблиці до нього, з якого видно, що слідчим було оглянуто паперовий конверт білого кольору прямокутної форми, при відкритті якого було встановлено фрагмент обкладинки із зошита розмірами близько 160*100 мм, нижня частина має пошкодження у вигляді нерівних країв, на якому міститься наступний рукописний текст із наступним змістом: Ваша дитина ОСОБА_19 у нас, ОСОБА_13 мы просим вас, если он вам нужен звоніть НОМЕР_1 и преготовте 10 000 грн до 12..ночі. На зворотній частині міститься зображення виконане типографським шляхом тварин собаки та кішки. (а.с. 37-39 том. 2).
Протоколом огляду предмету від 31.03.2017 року, з якого видно, що слідчим було оглянуто спеціальний пакет «Експертна служба» № 3411307. В якому міститься катушка малярного скотчу, яка була вилучена при огляді місця події від 30.01.2017 року за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с. 41 том. 2).
Протоколом огляду предмету від 29.03.2017 року, в якому зафіксовано огляд слідчим спеціального пакету «Експертна служба» № 2242658. Згідно з висновком експерта № 11-1/98 від 27.03.2017 року на фрагменті клейкої стрічки жовтого кольору виявлено 45 волокон, які однакові за всіма вивченими властивостями та мають спільну групову належність з відповідними волокнами, що входять до складу за волокном наданого на дослідження фрагменту хутра (а.с. 44 том. 2).

Протоколом огляду предмету від 13.04.2017 року, в якому зафіксовано огляд слідчим спеціального пакету «Експертна служба» № 1827162, в якому згідно з висновком експерта № 8-4/577 знаходиться оригінал записки, експериментальні зразки почерку та вільні зразки почерку підозрюваного ОСОБА_9 (а.с. 47 том. 2).
Протоколом огляду предмету від 06.02.2017 року, з якого вбачається, що слідчим оглянуто мобільний телефон марки «Nokia» моделі «1100» сірого кольору, на передній частині якого розміщено дисплей та кнопки керування мобільного телефону (кнопки виклику, керування меню телефону та циферблат з кнопками від 0 до 9 також кнопки # та *) видимих зовнішніх пошкоджень корпусу телефону не виявлено. При відкритті задньої панелі мобільного телефону, встановлено наявність акумуляторної батареї марки «Bravis», на якій міститься інструкція виконана українськими літерами, за батареєю міститься ніша для вмісту сім-карти, в одному із яких міститься сім-карта мобільного оператора з видимими потертостями, під час детального огляду задньої зовнішньої кришки було встановлено ІМЕІ: НОМЕР_2 . (а.с. 50 том.2)
Протоколом огляду предмету від 23.02.2017 року та ілюстративної таблиці до нього, відповідно до якого під час огляду слідчим предмету виявлено дерев`яну дошку, яка з однієї частини вкрита тканиною, яка прикріплена цвяхами до дошки, також маються частини від спинки дитячого портфеля, які в свою чергу закріплені в одній із частин дерев`яної дошки, на іншій частині міститься частини шлейок від дитячого портфеля, які прикріплені цвяхами до дерев`яної дошки. Зворотня частина дошки коричневого кольору зі слідами потертості (а.с. 53-55 том 2)
Висновком судово-психіатричного експерта № 94 відповідно до якого, суттєвих порушень психічної діяльності у ОСОБА_9 перед інкримінованими йому діями, ні на період інкримінованих йому дій, ні на теперішній час не виявлено.

ОСОБА_9 безпосередньо перед інкримінованими йому діями, в період інкримінованих йому дій і в теперішній час на психічне захворювання, передбачене ознаками ст. ст. 19,20 КК України, не страждав і не страждає, тому він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, він не потребує. (а.с. 66-67 том. 2)
Висновком експерта № 8-4/577 від 05.04.2017 року, відповідно до якого рукописний текст в записці аркуші паперу з рукописним текстом, який починається словами: «Ваша дитина…» виконаний однією особою.

Рукописний текст в записці аркуші паперу з рукописним текстом, який починається словами: «Ваша дитина…» міг бути виконаний як внаслідок впливу збиваючих факторів внутрішнього характеру, які можуть пояснюватись виконанням рукописного тексту в стані душевного хвилювання, алкогольного сп`яніння, втоми чи внаслідок виконання рукописного тексту під впливом збиваючих факторів зовнішнього характеру, які можуть пояснюватись виконанням рукописного тексту в не звичайній позі або на не звичному матеріалі.

Пояснити природу походження вказаного комплексу діагностичних ознак та чи являються вони звичайними або незвичайними для виконавця досліджуваного рукописного тексту не представляється можливим в зв`язку з відсутністю вільних зразків почерку ОСОБА_9 .

Рукописний текст в записці аркуші паперу з рукописним текстом, який починається словами : «Ваша дитина…» виконаний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .( а.с. 71- 76 том. 2)
Протоколом огляду місця події від 30.01.2017 року та ілюстративної таблиці до нього, складеного в присутності понятих, в якому зафіксовано огляд будинку АДРЕСА_3 . З місця події було вилучено катушку малярного скотчу жовтого кольору, який було упаковано до пакету № 3411307 та частину використаного малярного скотчу жовтого кольору, який було виявлено між шафою та холодильником та упаковано до поліетиленового пакету № 3411308. (а.с. 79-88 том. 2)
Протоколом огляду місця події від 29.01.2017 року та ілюстративною таблицею до нього, складеного в присутності понятих, в якому зафіксовано огляд дитячої кімнати квартири АДРЕСА_4 , де на журнальному дерев`яному столику виявлено папір білого кольору, розмірами 160*100 мм, який містить текст виконаний рукописно з наступним змістом «Ваша дитина ОСОБА_19 у нас, ОСОБА_13 мы просим вас, если он вам нужен звоніть 063-20-51-022 и преготовте 10 000 грн до 12..ночі». На звороті аркуша наявні зображення виконані проліграфічним шляхом у вигляді тварин, а саме: собака та кіт, поверхня глянцева. Під час огляду місця події було виявлено та вилучено записку з рукописним текстом, рожеву дитячу зубну щітку, дитячу бежеву футболку, три сліди папілярних ліній. (а.с. 95-106 том. 2).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.01.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 затримано о 21 год. 30 хв. 29.01.2017 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 147 КК України. Під час обшуку затриманої особи ОСОБА_9 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «NOKIA», модель 1100, чорно-сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 з СІМ-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_4 , який поміщено до спеціального пакета за № 0008448.(а.с. 110-113 том. 2).

Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про визнання недопустимим джерелом доказу протокол огляду місця події від 29.01.2017 року та ілюстративну таблицю до нього, з тих підстав, що у проколі не зазначено, що його складено до внесення відомостей до ЄРДР, оскільки ч. 3 ст. 214 КПК України не містить такої вимоги, а передбачає негайне внесення відомостей до ЄРДР після проведення огляду. Водночас як видно з протоколу огляду від 29.01.2017 огляд було проведено слідчим 29.01.2017 року у період з 18 год. 10 хв. по 19 год. 14 хв., а відомості про вчинення злочину було внесено до ЄРДР 29.01.2017 о 19 год. 23 хв. тобто негайно після проведення даної слідчої дії, що на думку суду повністю відповідає вимогам КПК України.

Суд також не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника, висловленого в судових дебатах, про визнання недопустимим джерелом доказу висновку експерта № 8-4/577 від 05.04.2017 року, з тих підстав, що прокурором ніби то не доведено законність проведення експертизи так як суду не надано постанову про її призначення та не доведено, що об`єкти на дослідження експерта потрапили у спосіб, передбачений Законом.

Однак як видно із вступної частини висновку експерта № 8-4/577 від 05.04.2017 року, на експертизу з супровідним листом від 20.03.2017 року №5495/109/1001/02.2017 з СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області надійшла постанова слідчого від 21.02.2017 року про призначення судової почеркознавчої експертизи за текстом постанови на експертизу надається оригінал записки, який знаходиться у паперовому конверті, в якості порівняльного матеріалу надано експериментальні зразки почерку підозрюваного ОСОБА_9 та умовно - вільні зразки почерку підозрюваного ОСОБА_9 . З дослідницької частини видно, що дійсно експерту було надано вищевказані об`єкти (а.с. 71-72 т. 2) Будь яких підстав сумніватись у висновку експерта щодо законності призначення та проведення експертизи в ході судового розгляду у суду не виникло та під час дослідження доказів стороною захисту сумніву не піддавалися.

Оцінюючи з точки зору належності, допустимості і достовірності як джерела доказів протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.02.2017 року та додатків до нього (а.с. 117-118, 125-126 том. 2), відповідно до яких о/у ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду 08.02.2017 року вилучено СD-R диски з інформацією, що зазначена в ухвалі у операторів телекомунікації ПрАТ «Київстар» та ТОВ «лайфселл» про зв`язок абонента з мобільним терміналом ІМЕІ НОМЕР_5 суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3КПК України сторона кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представникта законний представник у випадках, установлених цим Кодексом.

Водночас як видно з ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайсуду від 08.02.2017 року тимчасовий доступ до інформації про зв`язок абонента з мобільним терміналом ІМЕІ НОМЕР_5 надано оперуповноваженому ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 , який з огляду на вищевказані норми не є стороною кримінального провадження, та, відповідно до ч.1 ст.41 КПК України, як працівник оперативного підрозділу органів Національної поліції мав право здійснювати слідчі дії у кримінальному провадженні лише за письмовим дорученням слідчого,прокурора.

Таким чином, інформація отримана за результатами тимчасового доступу до документів у операторів телекомунікації ПрАТ «Київстар» та ТОВ «лайфселл» не у спосіб та не в порядку передбаченому КПК України, а отже вищевказані джерела доказів протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.02.2017 року та додатків до нього (а.с. 117-118, 125-126 том. 2) є недопустимими доказами.
Оцінюючи з точки зору належності, допустимості і достовірності як джерело доказу протокол слідчого експерименту від 07.04.2017 року з малолітнім потерпілим ОСОБА_7 з доданим до нього диском з відеозаписом (а.с. 25- 29 том. 2) суд виходить з наступного. Як видно з наведеного вище відеозапису, що міститься на наданому прокурором технічному носії слідчий фактично підмінив слідчу дію - слідчий експеримент допитом малолітнього потерпілого на місці вчинення злочину із застосуванням відеозйомки. Про вказане свідчить та обставина, що дана слідча дія відразу розпочата біля місця де потерпілий зустрів обвинувачено, після призупинення слідчої дії її було відновлено відразу біля домогосподарства в смт. Гребінки за місцем проживання обвинуваченого, куди потерпілий вже був доставлений, що позбавляє суд можливості переконатись, що на вказане місце учасники прибули саме виходячи з показань потерпілого, а не за ініціативою слідчого. В подальшому слідчий експеримент був зведений до звичайного допиту потерпілого,який не показав яким чином він був зв`язаний обвинуваченим, не відтворив та не показав механізму зв`язування.

Таким чином суд приходить до висновку, що досудовим слідством під час слідчого експерименту не було досягнуто мети його проведення, визначеної ст.240 КПК України, яка полягає у перевірці і уточненні відомостей, що мають значення для кримінального провадження шляхом відтворення дій, обстановки чи обставин вчинення захоплення та тримання особи як заручника.

Крім того при дослідженні судом доданого до протоколу слідчого експерименту ДВД диска з відеозаписом слідчого експерименту було встановлено, що до протоколу додано належним чином упакований,скріплений підписом та печаткою диск з написом «Додаток DVD+R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000553 від 29.01. 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 147 КК України». Ні у протоколі слідчого експерименту ні на упаковці диску, ні на самому диску не зазначено чи даний носій інформації оригінальним примірником, що недає підстави суду зробити висновок, що під час проведення даної слідчого та виготовлення додатку до протоколу було дотримано вимог ч. 3 ст. 107 КПК України. При перегляді відеозапису слідчої дії суд звертає увагу на ту обставин, що малолітньому потерпілому з приводу обставин вчинення злочину без дозволу слідчого задавалися запитання особою, яка проводила відеозйомку, який зазначений у протоколі як спеціаліст, що є порушенням вимог п.1 ч.4 ст.71 КПК України. Крім того, як видно з відеозапису учасникам слідчого експерименту не було роз`яснено їх прав та обов`язків, а лише зазначено слідчим, що такі права та обов`язки було роз`яснено до початку даної слідчої дії, хоча вказана процедура у разі відеофіксації слідчого експерименту повинна була бути відображена на відеозаписі.

За таких обставин наданий стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту від 07.04.2017 року з малолітнім потерпілим ОСОБА_7 з доданим до нього диском з відеозаписом слід визнати недопустимим доказом з підстав очевидної недопустимості, оскільки дана слідча дія проведена не у спосіб та не в порядку передбаченому КПК України.

Оцінюючи з точки зору належності, допустимості і достовірності як джерело доказу протокол слідчого експерименту від 21.02.2017 року з підозрюваним ОСОБА_9 з доданим до нього диском з відеозаписом суд виходить з наступного. Як видно з переглянутого судом відеозапису, що міститься на наданому прокурором технічному носії слідчим під час проведення даної слідчої дії були допущені аналогічні порушення вимог КПК України що й при проведенні слідчого експерименту з малолітнім потерпілим фактично має місце допит підозрюваного на місці вчинення злочину із застосуванням відеозйомки. Дана слідча дія відразу розпочата біля місця, де обвинувачений зустрів потерпілого, після призупинення слідчої дії її було відновлено відразу біля домогосподарства в смт. Гребінки за місцем проживання обвинуваченого, куди підозрюваний вже був доставлений. Відеозйомка чотири рази переривалася та наступний фрагмент розпочато зі слів, які не перебувають у логічному зв`язку з попереднім фрагментом відеозйомки.

Крім того у дослідженому судом протоколі та доданого до протоколу слідчого експерименту ДВД диску з відеозаписом слідчого експерименту відсутні дані, що до протоколу додано оригінальний примірник носія інформації, що не дає підстави суду зробити висновок, що під час проведення даної слідчого та виготовлення додатку до протоколу було дотримано вимог ч. 3 ст. 107 КПК України. При перегляді відеозапису слідчої дії суд звертає увагу на ту обставин, що підозрюваному з приводу обставин вчинення злочину без дозволу слідчого задавалися запитання особою, яка проводила відеозйомку, який зазначений у протоколі як спеціаліст, що є порушенням вимог п.1 ч.4 ст.71 КПК України. Крім того, як видно з відеозапису учасникам слідчого експерименту не було роз`яснено їх прав та обов`язків. За таких обставин наданий стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту від 21.02.2017 року з підозрюваним ОСОБА_9 з доданим до нього диском з відеозаписом слід визнати недопустимим доказом з підстав очевидної недопустимості, оскільки дана слідча дія проведена не у спосіб та не в порядку передбаченому КПК України.

Дослідивши усі вищевказані у сукупності, незважаючи на визнання частини доказів недопустимими суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення вищевказаними доказами у їх сукупності доказано як подію злочину, передбаченого ч. 2 ст. 147 КК України так і винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а дані ним показання суду спростовані сукупністю вищевказаних доказів.
У суду не викликає сумніву, що обвинувачений мав умисел на захоплення малолітнього як заручника та для реалізації з цією мети використав малолітній вік та відповідний рівень інтелектуального розвитку потерпілого, ввів його в оману, під приводом подарувати сноуборд, змусив добровільно залишити м. Білу Церкву та поїхати з ним, за місцем його проживання, де у подальшому у власному будинку захопив, застосувавши насильство та зв`язавши останнього малярною стрічкою.

Суд також критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він не мав наміру отримати кошти від рідних потерпілого як умову його звільнення, оскільки сукупність досліджених судом доказів, поведінка обвинуваченого упродовж нетривалого часу - кількох годин, а саме захоплення неповнолітнього, написання записки рідним, про передачу грошових коштів у сумі 10 000 грн., повторна поїздка з одного населеного пункту смт. Гребінок до м. Білої Церкви, позичання грошових коштів на поїздку, передавання записки рідним, встановлення стислого строку передавання коштів до 12 години ночі того ж дня, постійне спілкування з таксистом щодо передачі грошей, затримання обвинуваченого в безпосередній близькості від місця залишення коштів, свідчить про дійсність намірів отримати кошти за звільнення потерпілого.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що потерпілий не був позбавлений волі з огляду на малолітній вік потерпілого 10 років на час вчинення злочину, який в силу своїх фізичних можливостей не міг самостійно дістатися місця проживання, умов його утримання у іншому населеному пункті, деякий час у зв`язаному вигляді.

Суд вважає доведеною ту обставину, що малолітній потерпілий був зв`язаний обвинуваченим малярною клейкою стрічкою у будинку обвинуваченого. Про вказане свідчить виявлення під час огляду будинку АДРЕСА_3 катушки малярного скотчу жовтого кольору, та між шафою та холодильником частину використаного малярного скотчу жовтого кольору, на якому за результатами експертного дослідження було виявлено 45 волокон, які однакові за всіма вивченими властивостями та мають спільну групову належність з відповідними волокнами, що входять до складу за волокном наданого на дослідження фрагменту хутра каптура куртки потерпілого ОСОБА_7 .
Про те, що обвинувачений зв`язував потерпілого клейкою стрічкою сам потерпілий відразу після повернення до м. Біла Церква повідомив своїм рідним, та дав аналогічні показання в суді, які з урахуванням вищевказаних доказів не дають суду підстав поза розумним сумнівом сумніватись у їх правдивості.
З огляду на зазначені вище обставини, надані суду докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні Захоплення та триманні особи як заручника з метою спонукання родичів затриманого до вчинення буд-якої дії як умови звільнення заручника, вчинені щодо неповнолітнього та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 147 КК України, за якою він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий умисний закінчений злочин, проти волі особи, яка є найвищою в Україні соціальною цінністю, гарантованою ст. 3 Конституції України. Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину..

З урахуванням досліджених доказів у суду, в силу його малолітнього віку потерпілого, відсутні підстави вважати, що вчиненню обвинуваченим злочину передувала неправильна чи протиправна поведінка з боку потерпілого.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_9 судимий, не працює, перебуває у фактичних шлюбних стосунках та має сім`ю, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 . На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано. Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення веде відносно соціальний спосіб життя, який однак не є стримуючим фактором від о антисоціальної поведінки та є особою схильною до вчинення злочинів, а отже характеризується підвищеною суспільною небезпечністю.

Суд визнає як пом`якшуючу покарання обставину відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України наявність на утриманні малолітньої дитини.

Суд не визнає вказану в обвинувальному акті обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину, щодо малолітнього, оскільки склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 147 КК України передбачає таку кваліфікуючу ознаку як вчинення злочину щодо неповнолітнього.

Суд, відповідно до ст. 67 КК України, визнає вказану в обвинувальному акті обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину, рецидив злочину

За таких обставин суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 147 КК України.

З огляду на усі вищевказані обставини у їх сукупності, розмір покарання не має бути мінімальним.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 369 - 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_9 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.147 КК України,та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.147 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 29.01.2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати до покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.01.2017 року по 23.05.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.
Судові витрати відсутні.
Речові докази:
-записку з рукописним текстом зберігати при матеріалах кримінального провадження
-рожеву дитячу зубну щітку, дитячу футболку, три сліди папілярних ліній, котушку з малярним скотчем та фрагменти скотчу, експериментальні та умовно вільні зразки почерку ОСОБА_9 , що зберігаються в камері схову речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області знищити.
-мобільний телефон марки «Nokia 1100», дерев`яну дошку, з частина дитячого портфеля, що зберігаються в камері схову речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_18 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2