19 липня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 ,
За участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжя, українець, громадянин України, не працює, не одружений,з його слів має двох малолітніх дітей, із середньою освітою, зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше засуджений 1). 4 травня 2017 року вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області за ч.3 ст.187; ч.4 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на вісім років один місяць з конфіскацією майна; 2). 15 вересня 2017 року вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.3 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна,
засуджений за ч.4 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на дев`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням вироків Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 4 травня 2017 року та від 15 вересня 2017 року, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з
№ апеляційного провадження:№ 11-кп/796/865/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Вироком також стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі одна тисяча двісті тридцять одна гривня 44 коп. та вирішено долю речових доказів.
Кримінальне провадження розглянуто із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу обвинуваченого, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 визнаний винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у житло, який завдав матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому ним, за вироком, за попередньою змовою з іншими, невстановленими досудовим розслідуванням, особами, з попереднім розподілом ролей, приблизно о 2100 годині 14 травня 2016 року, коли вони проникли у житло, а саме приватний будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де, застосовуючи до потерпілих фізичне і психічне насильство, а саме ОСОБА_6 , погрожуючи предметом, схожим на пістолет, приставляючи його до тіла потерпілої ОСОБА_11 , він же, завдаючи зв`язаному співучасниками потерпілому ОСОБА_10 , порізи шиї зліва у верхній та середній третині, на передній поверхні лівого плеча в середній третині, на передній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, спричинивши у вказаних місцях садна та подряпини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, під погрозою розправи почав вимагати від ОСОБА_11 показати де знаходяться цінні речі.
Потерпіла, сприймаючи вказані дії та погрози як реальну загрозу для її життя та життя її чоловіка, виконала цю вимогу та показала ОСОБА_6 місця знаходження цінностей, а його співучасники самостійно в цей час обшукували будинок та збирали цінні речі.
Всього нападники заволоділи золотими та срібними виробами, перерахованими у вироку у 102 пунктах, на загальну суму 714 551 гривня 53 коп., якими розпорядились на власний розсуд.
Не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного ним за ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вважає призначене йому покарання явно несправедливим внаслідок надмірної суворості та просить вирок змінити, пом`якшивши призначене йому покарання до позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією майна.
На обґрунтування він посилається на неврахування судом при ухваленні вироку наявності у нього двох малолітніх дітей.
Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних доводів з доповненням про щире каяття обвинуваченого, вчинення ним кримінального правопорушення внаслідок скрутного сімейного та матеріального становища, позиції потерпілих, у яких він просив і отримав вибачення та які в суді першої інстанції просили суворо його не карати, відшкодування значної частини матеріальної шкоди шляхом повернення майна, прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати і надавши останнє слово обвинуваченому, судова колегія визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КПК України, були отримані в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, процедуру застосування цієї процесуальної норми не порушено, скарг на такі порушення не надійшло, ніким в апеляційному засіданні згадані висновки суду першої інстанції не піддаються сумнівам, а тому, а також розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, ці висновки судова колегія не перевіряє, не досліджує, не оцінює, погоджуючись із ними.
Що ж стосується виду та розміру основного і додаткового покарання призначеного за вказане кримінальне правопорушення, а також і за сукупністю злочинів, у порядку ч.4 ст. 70 КК України, справедливість якого оскаржено обвинуваченим, то при вирішенні цих питань суд, і це прямо вказано у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких в силу ст. 12 КК України; взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів не перебуває; визнав суд на підставі ст. 66 КК України обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та на цих підставах прийшов до переконання про необхідність призначити ОСОБА_6 основне покарання саме у виді позбавлення волі, бо саме цей вид основного покарання, передбачений санкцією ч.4 ст. 187 КК України, зможе виправити винуватця та попередити вчинення нових злочинів.
Вирішуючи ж питання про розмір основного покарання, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватця, позицію потерпілих, які в судовому засіданні пробачили обвинуваченого за вчинене щодо них та просили суворо його не карати, тобто фактично врахував ті обставини, на які послались обвинувачений і його захисник в апеляційному засіданні, і саме на цих підставах, прийшов до висновку про допустимість призначення ОСОБА_6 не максимального терміну покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 187 КК України, а фактично визначив його у межах близьких до мінімально можливого покарання, до того ж, за сукупністю злочинів, враховуючи вироки Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 4 травня 2017 року та 15 вересня 2017 року, застосував принцип поглинання цим покаранням покарань, призначених за згаданими вироками.
Додаткове покарання у видці конфіскації майна передбачене санкцією ч.4 ст. 187 КК України як безальтернативне, засуджений в апеляційній скарзі погоджується з його призначенням, отже судова колегія не знаходить підстав для незастосування цього покарання в порядку ст. 69 КК України.
При прийнятті рішення щодо розміру основного покарання ОСОБА_6 , суду першої інстанції було відомо зі слів обвинуваченого про наявність у нього двох малолітніх дітей, хоча будь-яких документів на підтвердження цієї обставини ОСОБА_6 та його захисник ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному засіданні не надали, посилаючись на відсутність будь-яких документів, що посвідчують його особу, у ОСОБА_6 , а відтак і можливості встановленим порядком легалізувати його батьківство щодо цих дітей.
В силу всього викладеного, маючи на увазі також конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у його особливій зухвалості, жорстокості, які полягали в застосуванні фізичного та психічного насильства до двох потерпілих, у тому числі до чоловіка в присутності його дружини і з метою змусити її видати цінні речі; особливо великий розмір і вартість, яка складає 714 551 гривню 53 коп., майна, яким винуватці заволоділи внаслідок розбою; враховуючи, що за одним із попередніх вироків ОСОБА_6 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, а за другим у виді позбавлення волі строком на вісім років один місяць з конфіскацією майна, попри доводи апеляційної скарги та висловлені в апеляційному засіданні міркування обвинуваченого і його захисника, судова колегія визнає, що суд першої інстанції призначив Череповському як за дане кримінальне правопорушення, так і за сукупністю злочинів покарання, яке не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, бо воно в повній мірі відповідає відомостям про особу винуватця, конкретним обставинам справи і є справедливим.
На підставі викладеного, не знаходячи приводів та підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування вироку, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня її проголошення, а засудженим, оскільки він тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: