УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/234/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
04 червня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянів, Житомирського району та області, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України,
на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин та правову кваліфікацію вчинених злочинів, просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року в частині призначення покарання скасувати та замінити позбавлення волі на обмеження волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч 3 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 22 січня 2018 року, тобто з моменту взяття під варту.
Речові докази, а саме сокиру, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , - передано останній.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, на початку жовтня 2017 року близько 17 години у ОСОБА_6 , який перебував біля житлового будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на незаконне проникнення до вказаного житлового будинку, який на праві власності належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до вказаного житлового будинку, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи законних правових підстав на дане приміщення, у вказаний день та час, шляхом збиття навісного замка на вхідних дверях, проник до приміщення будинку, де проживав близько 9 днів, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_9 .
Крім того, 29 листопада 2017 року, близько 18 години, з метою незаконного проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 та не маючи законних правових підстав на дане приміщення, ОСОБА_6 , шляхом розбиття шибки вікна, проник до будинку, де проживав близько 3 днів, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_10
30 листопада 2017 року близько 10 години, з метою незаконного проникнення до житлового будинку АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи законних правових підстав на дане приміщення, шляхом розбиття шибки вікна у веранді, незаконно проник до приміщення даного будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_11
30 листопада 2017 року близько 11 години з метою незаконного проникнення до житлового будинку АДРЕСА_4 , який на праві власності належить ОСОБА_12 , ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи законних правових підстав на дане приміщення, аналогічним способом, незаконно проник до приміщення даного будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_12
10 грудня 2017 року близько 15 години у ОСОБА_6 , який перебував біля житлового будинку АДРЕСА_5 , виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викраде чужого майна, яке належить ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_6 , впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає та останній залишається непоміченим, через хвіртку проник на подвір`я будинку АДРЕСА_5 . Підійшовши до веранди шляхом розбиття шибки вікна та відчинення вхідних дверей, таємно проник всередину будинку, де увійшовши до сіней з лівої сторони побачив курячі яйця та квасолю. У цей час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення вказаних продуктів харчування, реалізуючи який, він дістав із карману куртки поліетиленовий пакет у який поклав 30 курячих яєць загальною вартістю 123 грн. та 2 кг квасолі загальною вартістю 100 грн. Після цього вказаний пакет із продуктами виніс на вулицю та залишив поруч із хвірткою.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 повернувся всередину будинку, увійшов до кухні, де побачив холодильник, з якого повторно викрав 1 кг пельменів домашнього виробництва вартістю 40 грн., 4 кг м`яса домашньої птиці вартістю 50 грн. за 1 кг. загальною вартістю 200 грн., банку тушонки вартістю 20 грн., сокиру, яка матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_8 не представляє. У цей час прокинулася ОСОБА_8 , яка відпочивала у кімнаті вищевказаного будинку та вийшла до кухні, де незаконно перебував ОСОБА_6 та викрадав продукти харчування. При цьому ОСОБА_6 усвідомлюючи те, що його злочинні дії викриті власницею будинку та остання вимагала від ОСОБА_6 повернути їй викрадені продукти харчування, не припинив свої злочинні дії, а навпаки їх продовжив з метою заволодіння майном, а саме повернувши ОСОБА_8 лише 2 кг м`яса домашньої птиці, утримуючи при собі решту викраденого майна з місця злочину втік.
Таким чином, ОСОБА_6 відкрито викрав 30 курячих яєць загальною вартістю 123 грн., 2 кг квасолі загальною вартістю 100 грн., 1 кг пельменів домашнього виробництва вартістю 40 грн., банку тушонки вартістю 20 грн., 2 кг м`яса домашньої птиці загальною вартістю 100 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 383 грн.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло та за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення у житло осіб.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, ніким з учасників судового провадження не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України. Дії обвинуваченого за ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного судом покарання, колегія суддів визнає безпідставними.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального, провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.162, ч.3 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжкого. Враховано судом і особу винного, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, маючи непогашену судимість, вчинив ряд умисних злочинів, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих норм та правил.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів.
Отже, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах мінімальних санкцій статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70 КК України, та дійшов до правильного висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.
Враховуючи наведені вище обставини кримінального провадження, характер вчинення ОСОБА_6 злочинів та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ: