Єдиний унікальний номер 448/926/16-к
Провадження № 1-в/448/17/18

У Х В А Л А
Іменем України
12.04.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника сектору пробації ОСОБА_4

та засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська подання інспектора Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_6 , погоджене начальником Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністтерства юстиції ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання по закінченню терміну випробування засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, поляка, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого,

ВСТАНОВИВ:
Інспектор Мостиського РС з питань пробації ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним поданням, в якому зазначає, що 24.10.2016р. до Мостиського районного відділу КВІ УДПтСУ у Львівській області (правонаступником якого є сектор з питань пробації) поступило розпорядження про виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2016р., яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з наданням іспитового строку в 1 рік і з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, яку повідомляти про зміну свого місця проживання та праці, та куди періодично з`являтись для реєстрації.

Зазначає, що під час іспитового терміну ОСОБА_7 зарекомендував себе з посередньої сторони, оскільки 20.03.2017р. йому виносилось застереження у вигляді письмового попередження за притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Вказує, що згідно інформації Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області 15.03.2017р. ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, 31.03.2017р. матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом направлено в суд, однак рішення по даній кримінальній справі не прийнято, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину не доведена.

Вважає, що в цілому засуджений ОСОБА_7 виконав покладені на нього судом обов`язки, а тому, з огляду на наведене, просить суд звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню терміну випробування.

Представник сектору пробації ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримала та просила таке задовольнити.

ОСОБА_7 просив суд його звільнити від відбування покарання по закінченню іспитового строку.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного подання з тих підстав, що засуджений ОСОБА_7 у період іспитового строку вчинив новий злочин та притягався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши пояснення представника сектору пробації та засудженого ОСОБА_7 , думку прокурора, та проаналізувавши матеріали подання, суд приходить до висновку, що таке підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має вирішувати зокрема питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений.

Відповідно до вимог ч.3 ст.75 КК України, умовою ухвалення рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Відповідно до ч.2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2016р. ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з наданням іспитового строку в 1 рік і з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, яку повідомляти про зміну свого місця проживання та праці, та куди періодично з`являтись для реєстрації.

На момент розгляду зазначеного подання визначений засудженому ОСОБА_7 судом іспитовий строк випробування закінчився.

Як вбачається з особової справи №30/2016 засуджений ОСОБА_7 виконував покладені на нього судом обов`язки, в період іспитового строку лише один раз притягувався до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП.

При цьому, протягом іспитового строку органом досудового розслідування пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. На даний час в провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Станом на момент розгляду подання кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 судом не розглянуто, остаточного рішення по вказаному кримінальному провадженні судом не прийнято, обвинувального вироку не постановлено.

Стаття 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України визнають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

Також ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, згідно ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

З урахуванням вказаних правових норм, передумовою скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі вчинення особою нового кримінального правопорушення під час іспитового строку чи відмови у задоволенні подання про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку на цій підставі може бути лише констатація судом вчинення такого злочину постановленням обвинувального вироку.

Листом Міністерства юстиції України № 52/241/48-18 від 16.01.2018 року роз`яснено, що після спливу визначеного судом іспитового строку у засудженого, навіть при наявності інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації повинен надсилати до суду подання про вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання. Таку позицію було узгоджено під час робочої зустрічі представників Департаменту пробації МЮ України з представниками Вищого спеціалізованого суду України та Генеральної прокуратури України.

Підсумовуючи вищевикладене, зокрема те, що іспитовий строк встановлений ОСОБА_7 вироком Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2016р. закінчився, такий лише один раз вчинив адміністративне правопорушення (не систематично, що передбачає вчинення правопорушень три і більше разів) та вчинене ним правопорушення пов`язане із порушенням ПДР, а не порушенням громадського порядку і громадської безпеки, відносно ОСОБА_7 не ухвалено нового обвинувального вироку із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення подання Мостиського сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 75 КК України, ст.17, п.9 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Подання інспектора Мостиського сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_6 , погоджене начальником Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністтерства юстиції ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання по закінченню терміну випробування засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням, згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2016р., по закінченню іспитового строку.

На ухвалу протягом семи днів з дня її проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.
Суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили:

Суддя ОСОБА_1