Справа № 165/193/16-к Провадження №11-кп/773/224/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , Лівандовської ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000922 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29.12.2017 щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинська, Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «а» статті першої Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 2700 (дві тисячі сімсот) гривень на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1300 (одну тисячу триста) гривень понесених витрат на правничу допомогу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 15.11.2015 в період часу з 21 год. 40 хв. в місті Нововолинську, діючи в групі осіб з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінальне провадження стосовно якого закрито ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 24.03.2016 на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, керуючись єдиним злочинним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, в приміщенні першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , приміщенні другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту, умисно заподіяв декілька ударів кулаками рук в область обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді осаднення шкіри та гематоми в правій лобній ділянці, синця на нижній повіці правого ока, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 202 від 16.11.2015 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того, неповнолітній ОСОБА_8 наніс удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_12 , спричинивши останньому забиту рану в правій виличній ділянці, яка згідно з висновком судово-медичного експерта № 202 від 16.11.2015 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на те, що судом не здобуто належних та допустимих доказів його вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, висновки суду базуються на припущеннях, вирок суду ухвалений з істотним порушенням закону. Стверджує, що розгляд даного провадження стосовно неповнолітнього почав здійснювати головуючий - суддя ОСОБА_13 , який не мав відповідних повноважень на це, оскільки працює на посаді судді менше десяти років. Лише 07.04.2017 суддя ОСОБА_13 подав заяву про самовідвід у зв`язку з даними обставинами, яка була задоволена, а судова справа розподілена іншому судді цього суду. Разом з тим, суддя ОСОБА_13 проводив судові засідання, приймав процесуальні рішення. Новий склад суду не розпочав розгляд провадження по новому, чим істотно порушив вимоги закону. Вважає, що ухвалюючи рішення про призначення йому покарання у вигляді штрафу, суд істотно порушив вимоги закону, оскільки не врахував, що штраф застосовується лише до неповнолітніх, які мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Він знаходиться на утриманні у своїх батьків, тому власних коштів чи майна не має, а його разова поїздка у Республіку Польща на заробітки не може бути підставою вважати про протилежне. Крім того, суд безпідставно стягнув з нього в користь потерпілого грошові кошти у відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки потерпілий, всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», не сплатив судовий збір, тому позов взагалі не підлягав розгляду. Також суд безпідставно стягнув з нього як неповнолітньої особи, яка не має самостійного заробітку чи майна, на користь потерпілого витрати за надання правової допомоги.

Враховуючи наведені обставини, вважає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

У запереченні прокурор у кримінальному провадженні просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін. Стверджує, що після задоволення самовідводу головуючого судді ОСОБА_13 , судовий розгляд відбувся із підготовчого судового засідання та в результаті повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи постановлено обвинувальний вирок головуючим суддею ОСОБА_1 , яка уповноважена розглядати справи щодо неповнолітніх. Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі конкретно не зазначає, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судом перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Також в апеляційній скарзі не зазначено жодної обставини, яка передбачена ст.415 КПК України та є підставою для повернення провадження на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника та захисника ОСОБА_7 , які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги і просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що інкриміноване йому обвинувачення ґрунтується на припущеннях, є безпідставним і спростовується сукупністю наявних доказів, які досліджені судом першої інстанції.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що 15.11.2015 приблизно о 21 годині йшов додому і підходячи до свого під`їзду, побачив, що з гірки направляються ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . У під`їзді перед дверима з ними зустрівся біля поштових ящиків. Почав розмову про гроші раніше знайомий ОСОБА_16 . Всі інші підтримали його і говорили, що потерпілий має борг перед всіма в сумі 50 грн.. ОСОБА_17 сказав, що нічого не позичав і не пригадує про наявність боргу. Хотів закінчити розмову і піти додому, але ОСОБА_18 цьому перешкодив, закривши двері в під`їзд, в згодом саме ОСОБА_18 почав наносити йому удари в область потилиці кулаком, поводився агресивно. Він перший наніс серію ударів, після чого приєдналися інші. Далі ОСОБА_18 сказав, щоб він йшов за ними, де йому продовжували завдавати кулаками в голову удари ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Після цього сказали іти з ними на територію ДНЗ № 7. На даній території пішли до центральної альтанки, розмовляли на тему боргу в сумі 50 грн., і в процесі розмови ОСОБА_18 та ОСОБА_14 завдавали йому удари. Далі відійшли до лавочок на території ДНЗ, де він отримав серію ударів руками в область голови. ОСОБА_17 наголосив, що один сильний удар в область ока йому наніс обвинувачений ОСОБА_18 , внаслідок чого сталося розсічення і потекла кров. Далі всі пішли вниз з гірки до будинку АДРЕСА_4 . На гірці теж наносили йому удари кулаками. Коли він піднявся на четвертий поверх до ОСОБА_20 за грішми, то ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_21 чекали його між першим і другим поверхом. Він зайшов у квартиру ОСОБА_22 і зателефонував батькам і пояснив де він. Батько прийшов за ним до ОСОБА_22 приблизно о 22 годині. Коли він з батьком вийшов на вулицю, то ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 вже не було. ОСОБА_26 показав, що в під`їзді їх бачила ОСОБА_27 . Він був наляканий і відразу з батьком пішов в приймальне відділення Нововолинської ЦМЛ, де отримав медичну допомогу. На повідомлення чергового лікаря, туди прибули працівники поліції, яким ОСОБА_17 все розповів і тоді пішов додому. Потерпілий просив суворо покарати ОСОБА_23 за вчинене.

Показання потерпілого ОСОБА_10 є послідовними та логічними і узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Свідок ОСОБА_28 в суді показала, що в під`їзді чула крики, вийшла з квартири і попросила хлопців з`ясовувати стосунки на вулиці. Бачила сусіда ОСОБА_29 , який проживає по сусідству на першому поверсі, і ще двох незнайомих хлопців, які голосно говорили. Була конфліктна ситуація.

Допитана в суді як свідок ОСОБА_30 підтвердила, що до неї в квартиру до її сина ОСОБА_31 прийшов ОСОБА_32 з тілесними ушкодженнями на обличчі. Була кров. Сказав, що його побили, він був зляканим. Вона порекомендувала викликати батька, який через 15-20 хвилин прийшов і забрав сина.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні показав, що разом з ОСОБА_34 і ОСОБА_35 гуляли на мікрорайоні ОСОБА_36 . Побачили ОСОБА_29 і ОСОБА_18 запитав його за гроші. Наголосив, що йому особисто про позику нічого відомо не було. У відповідь ОСОБА_17 сказав, що грошей немає і штовхнув ОСОБА_23 в груди . Вакулін від цього поштовху вдарився об двері під`їзду і в свою чергу штовхнув ОСОБА_29 . Свідок підтвердив, що в тамбурі під`їзду хлопці махали руками, їм робила зауваження жіночка з першого поверху і просила не курити та не шуміти. Свідок показав, що саме вони змусили потерпілого піти за грішми до знайомого. Почекали ОСОБА_37 , а потім пішли до ДНЗ, і звідти бачили , як за ОСОБА_38 йшов батько. Свідок показав, що в під`їзді з хлопцями не був, але зі сторони бачив, як ОСОБА_16 наніс удар ОСОБА_39 , який стояв, схиливши голову. Крім того, свідок ОСОБА_21 ще бачив два удари, які наносив потерпілому ОСОБА_14 , зокрема в область правового підребер`я. Не виключає, що і ОСОБА_18 можливо наніс ще один удар потерпілому, розмахуючи руками. Свідок підтвердив, що вони, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_40 з потерпілим ходили від під`їзду одного будинку до іншого, потім на територію ДНЗ, пізніше знов до будинку. Наголосив, що потерпілий не хотів йти по гроші до ОСОБА_41 , але вони його вговорили, вболіваючи за ОСОБА_42 .

Допитаний в суді свідок ОСОБА_43 підтвердив, що ввечері холодної пори року до нього в квартиру зайшов знайомий ОСОБА_44 і просив відчинити двері сусіднього під`їзду, на яких стоїть кодовий замок, де проживає ОСОБА_45 . Він, ОСОБА_46 , вибіг на вулицю і відкрив двері. При цьому бачив біля під`їзду ОСОБА_25 і ОСОБА_24 , а метрів за вісім від них - ОСОБА_23 і ОСОБА_47 . Вони спілкувалися між собою. Підтвердив, що на лобі у ОСОБА_48 був синяк. Приблизно через три дні після цього дізнався про обставини справи.

Свідок ОСОБА_49 в суді показав, що 15.11.2015 року у вечірній час ходив в гаражі по особистих справах і по дорозі бачив трьох чи чотирьох осіб, серед яких була особа на ім`я ОСОБА_50 . Бачив, як руками штовхали хлопця протягом 10 хвилин.

Допитаний в суді як свідок батько потерпілого ОСОБА_51 показав, що ввечері йому зателефонував син з квартири ОСОБА_20 і повідомив, що його переслідують і просив забрати його додому. Коли батько прийшов за потерпілим, то побачив, що його лице в крові, що було розбите брова чи губа. Син розповів, що вимагали гроші, які сказали взяти у ОСОБА_52 . Свідок показав, що з сином зверталися в ЦМЛ, зафіксували тілесні ушкодження, повідомили поліцію. ОСОБА_17 повідомив, що було троє осіб, а самий головний серед них ОСОБА_16 . Також підтвердив, що до них додому приходила мати ОСОБА_23 , залишила в прихожій 2 тисячі гривень і просила залагодити конфлікт. Вказані кошти були витрачені на лікування сина.

Окрім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_23 у вчиненні інкримінованого злочину об`єктивно підтверджується також висновком судово-медичного експерта № 202 від 16.11.2015, згідно з яким під час огляду потерпілого ОСОБА_48 виявлено тілесні ушкодження: осаднення шкіри та гематома в правій лобній ділянці, синець на нижній повіці правого ока, забита рана в правій виличній ділянці. Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися від травму вальної дії тупих предметів, не виключено в термін, вказаний потерпілим ОСОБА_10 .. За ступенем тяжкості осаднення шкіри, гематома відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Забита рана в правій виличній ділянці відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (а.м.п.12-13).

Саме такий висновок експерта спростовує твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про отримання тілесних ушкоджень, в тому числі розсічення в лобній частині голови, внаслідок падіння потерпілого на території ДНЗ № 7.

Факт падіння категорично заперечив в судовому засіданні й сам потерпілий, а також не підтвердив свідок ОСОБА_21 , який постійно перебував разом з ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та потерпілим ОСОБА_53 .

Обставини спричинення йому тілесних ушкоджень 15.11.2015 обвинуваченим ОСОБА_34 потерпілий ОСОБА_17 детально відтворив під час проведення за його участі 18.01.2016 слідчого експерименту (а.м.п.43-46). Потерпілий показав місце в лобній частині голови куди саме обвинувачений ОСОБА_18 наніс йому удар, розсікши шкіру. Також вказав на місце в лобній частині голови, в яке найбільше приходились удари нанесені ОСОБА_54 . Під час слідчого експерименту, проведеного 04.01.2016, потерпілий детально вказав на місця, де отримував тілесні ушкодження, зокрема, під`їзд будинку АДРЕСА_2 , ділянку між будинками, де його били, тамбур будинку АДРЕСА_5 на мікрорайоні Шахтарський, де він отримував тілесні ушкодження, в тому числі, від обвинуваченого ОСОБА_8 та територія ДНЗ № 7 міста Нововолинська. (а.м.п.26-32), куди його супроводжували ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , примушуючи дати гроші в сумі 50 грн.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні протиправних дій, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Крім того, місцевий суд правильно розцінив показання обвинуваченого, а також заяви його захисника про непричетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину як намагання останнім уникнути відповідальності за вчинене.

З даними висновками суду погоджується й апеляційний суд.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який вчинив злочин будучи неповнолітнім, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вже досяг повноліття, має власний дохід, так як періодично виїжджає на заробітки за межі України, дійшов правильного висновку, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, оскільки захисник ОСОБА_55 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_9 , про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі пункту «а» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», обвинувачений ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного йому вищевказаного покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_8 має самостійний дохід, заподіяв потерпілому злочином моральну шкоду, суд першої інстанції правильно стягнув з обвинуваченого 2700 грн. в користь потерпілого у відшкодування моральної шкоди та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги потерпілому в сумі 1300 грн., які об`єктивно підтверджені відповідними розрахунками та квитанціями адвоката ОСОБА_56 , яка є представником потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п. 24, 25, 35, 36, 42, 43, 91).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що цивільний позов потерпілого необхідно було залишити без розгляду, оскільки той не сплатив судового збору, є безпідставними.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Доводи обвинуваченого про наявність правових підстав для сплати потерпілим судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на п.6 ч.1 ст.5 зазначеного Закону, не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.

Положеннями зазначеного пункту також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.

Разом з тим, п.2 цієї ж частини статті передбачена інша самостійна підстава звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно з Законом.

Виходячи з наведеного, на думку апеляційного суду, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону в тій частині, що розгляд справи щодо неповнолітніх не був розпочатий по-новому головуючим ОСОБА_1 також є безпідставними, оскільки розгляд даного кримінального провадження проведено із підготовчого судового засідання головуючим суддею ОСОБА_1 , яка уповноважена розглядати справи даної категорії.

Таким чином, вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405,407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29.12.2017 щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: