Дата документу Справа № 313/887/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 313/887/18 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/810/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 26 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078 на земельну ділянку площею 26,0393 га з кадастровим номером :01:046:0001 та сільськогосподарську культуру ярий ячмінь (врожай 2018 року), що посіяний та на теперішній час вирощується невстановленими особами на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 26,0393 га з кадастровим номером :01:046:0001, яка розташована на території Калинівської сільської ради Запорізької області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам псувати, знищувати, а також здійснювати збір врожаю із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.
В обґрунтування якого зазначив, що невстановлені особи на території Веселівського району, всупереч земельному законодавству України, без оформлення відповідних правовстановлюючих документів самовільно зайняли земельні ділянки державної форми власності. Такий висновок прокурором зроблено на підставі інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно до якої земельна ділянка площею 26,0393 га, кадастровий номер :01:046:0001, в оренді не перебуває. Крім того, відсутня інформація про користувача вказаної землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 15.05.2018 р. під час проведення огляду земельної ділянки встановлено, що на ній посіяний ярий ячмінь.
Ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000078. Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на відсутність правових підстав для задоволення клопотання.
В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, невмотивованою та необґрунтованою внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на порушення судом вимог ч.1 ст. 21, ст. 28 та ч.1 ст.172 КПК України, оскільки було порушено строки розгляду даного клопотання. Також, всупереч ст.26 КПК України, слідчий суддя вийшов за межі судового розгляду, проявляючи упередженість під час оцінки доказів та встановлених обставин кримінального правопорушення, не тільки прийняв рішення за результатами розгляду вказаного клопотання, а фактично надав вказівку слідчому, прокурору про відсутність складу злочину та прийняття відповідного остаточного рішення за результатами досудового розслідування, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме ст.ст. 2, 9, 10, 26 КПК України, оскільки вказав про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України щодо самовільного зайняття вказаної земельної ділянки та правової підстави для арешту майна, за наявністю ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-5 КУпАП. Вважає, судом не взято до уваги обставини щодо відсутності будь-яких дозвільних документів на право користування земельною ділянкою державної власності, факту оброблення вказаної земельної ділянки на якій проростають посіви озимої пшениці, що стало причиною постановлення незаконної ухвали та необґрунтованої відмови в арешті зазначеного майна. І викладенні в ухвалі суду доводи є безпідставними та такими, що суперечать вимогам кримінально процесуального закону. Просить ухвалу Веселівського районного суду від 10.07.2018 - скасувати та постановити нову.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні підставою для арешту певного майна зазначено лише збереження речового доказу у вигляді земельної ділянки площею 26,0393 га з кадастровим номером :01:046:0001 та сільськогосподарської культури ярий ячмінь (врожай 2018 року) задля попередження його можливого знищення чи заволодіння.

При вирішенні питання про арешт майна суд, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з цим, з`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно відомостей ЄРДР органом досудового розслідування проводиться перевірка за фактом самовільного зайняття невстановленими особами земельної ділянки державної форми власності.

При цьому, відомості щодо розташування даної земельної ділянки і її кадастровий номер не зазначені.

Судова колегія звертає увагу і на кваліфікуючи ознаки, визначені ч.1 ст. 197-1 КК України, за якою передбачена кримінальна відповідальність і за фактом якої проводиться досудове розслідування.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Між тим, ні відомості ЄРДР, ні інші додані до клопотання матеріали не містять даних щодо завданої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо відсутності підстав задля застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у зв`язку із здійсненням посівів сільськогосподарської культури на земельній ділянці, що належить до державної форми власності, яка підпорядкована Калинівській селищній раді Запорізької області, що не заявляла про використання земельної ділянки сторонніми особами чи відсутність договірних відносин, а отже і про самовільне зайняття будь-якої земельної ділянки.

Матеріали провадження взагалі не містять даних стосовно допиту представника селищної ради з питань користування земельною ділянкою, приналежності посівів, тощо, що має значення до предмету розгляду у рамках даного кримінального провадження.

Відомості, викладені у не зареєстрованому рапорті прокурора, будь-якого об`єктивного підтвердження, з огляду на надані матеріали, не знайшли.

Отже, документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на земельну ділянку і посіви відсутнє.

Таким чином, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження за ч.1 ст. 197-1 КК України.

За п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд, виключно на підставі наданих ініціатором відповідного клопотання матеріалів, має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до змісту положень ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно, зокрема є доказом злочину.

Однак, відповідність вказаної земельної ділянки та ярого ячменю, яким засіяний та вирощується на цій земельній ділянці критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч. 1 ст. 197-1 КК України, є сумнівним та непереконливим, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження

За наведеною нормою завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Натомість, орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували заявлені ризики стосовно земельної ділянки та сільськогосподарської культури (ярий ячмінь), який засіяний та вирощується на земельній ділянці.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є арешт земельної ділянки та сільськогосподарської культури.

Враховуючи зміст клопотання про арешт земельної ділянки та сільськогосподарської культури (ярий ячмінь) та заявлену підставу і мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Фіксування факту зайняття земельної ділянки, про що зазначено у відповідному клопотанні, може мати місце шляхом проведення слідчих, процесуальних дій.

Вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, судова колегія погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Доводи апеляції про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх об`єктивної обгрунтованості, судова колегія розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, вважає не розумним накладення арешту завданням данного кримінального провадження.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею дотримані вимоги ст.173 КПК України.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора щодо порушення строку розгляду клопотання слідчим суддею, однак колегія суддів вважає, що ці порушення не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4