Номер провадження: 11-сс/785/1745/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 22.11.2018 року включно, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Черкаси, з базовою середньою освітою працюючого приватним підприємцем ЧП «Мамро», розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження № 000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у тому, що в денний час ОСОБА_8 зі своїми знайомими відпочивав на території пляжу «Чкаловський» в м. Одесі, де разом з ними вживав алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв, до них підійшов раніше йому не знайомий ОСОБА_11 , зі своїми знайомими, з якими вони стали разом відпочивати, спілкуватися та вживати алкогольні напої.

В ході вживання алкогольних напоїв, приблизно в 22 години, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які знаходились в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів раптово виник словесний конфлікт, в ході якого, ОСОБА_8 дістав з рюкзака розкладний ніж, розкрив його, та поклав його на підстилку біля себе. В ході конфлікту, коли ОСОБА_11 різко встав та наблизився до ОСОБА_8 , то останній, будучи ображений поведінкою ОСОБА_11 , з метою заподіяння йому умисних тяжких тілесних ушкоджень, схопив заздалегідь приготовлений розкладний ніж, яким умисно наніс ОСОБА_11 проникаюче колото-різане поранення передньої брюшної стінки, з пораненням великого сальника.

З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_11 був доставлений до КУ міської клінічної лікарні № 1 де йому була надана невідкладна медична допомога.

ОСОБА_8 після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , був затриманий співробітниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову, якою обрати підозрюваному менш суворий запобіжний захід не пов`язаний із взяттям під варту, зокрема особисте зобов`язання. Захисник стверджує, що при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, а саме те, що останній раніше не судимий, є працівником має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. При обранні запобіжного заходу слідчий суддя безпідставно послався на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Україна. Крім того, наявна розписка від потерпілого про компенсацію підозрюваним матеріальну та моральну шкоду в грошовому еквіваленті. Також, потерпілий надав розписку що відсутність претензій та те, що він не наполягає на притягненні ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності. Вказує, ОСОБА_8 діяв в межах самооборони, а потерпілий ОСОБА_11 перший здійснив напад на ОСОБА_8 , тому досудове слідство не правильно кваліфікувало дії ОСОБА_8 у підозрюваного ОСОБА_8 наявні позитивні характеристики. ОСОБА_8 не має на меті вчиняти будь-який з ризиків, передбачених КПК України, наполегливо співпрацює з органами досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину; можливістю порушення підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, спроб переховуватися від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В сукупності з зазначеним, у відповідності до ст. 178 КПК України, слідчий суддя взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину, в якому він обґрунтовано підозрюється та дані про особу підозрюваного, та існуючи ризики, про які зазначено в клопотанні слідчого.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та зазначені в клопотанні слідчого, зокрема: протокол огляду місця події, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, повідомлення про підозру, протокол допиту підозрюваного, протокол допиту потерпілого, протоколи додаткового допиту свідка, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному злочину, пов`язаного з метою особистого незаконного збагачення, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою. Більш того, доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України.

Крім того, апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину пов`язаному з нанесенням умисних тяжких тілесних ушкоджень, та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині відсутності обґрунтованої підозри та не вірно кваліфікації дії ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 193, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року, якою в рамках кримінального провадження № 000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосовано продовжено строк тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2