Постанова

Іменем України
19 липня 2018 року

м. Київ
справа № 742/2326/16-к

провадження № 51-2820км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001196, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно зі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 8 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено стягнуто із ОСОБА_6 : на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральноїшкоди 30 000 грн;на користь бюджету м. Прилук в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого 1 755,48 грн.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 15 червня 2016 року приблизно о 23.00,у квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_8 разом зі співмешканцем ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин вчинив сварку з останнім, під час якої умисно завдав ОСОБА_7 удару ножем в живіт, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 6 лютого 2017 року задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , вирок суду першої інстанції змінив у частині призначеного покарання: постановив вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 76 КК, а в решті вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, відсутність щирого каяття, відшкодування ним лише частини шкоди, заподіяної потерпілому (6 000 грн замість заявлених потерпілим 60 000 грн), а також те, що ОСОБА_6 вже притягувався в минулому до кримінальної відповідальності за побиття своєї співмешканки ОСОБА_8 . На думку скаржника, усупереч вимогам ст. 419 КПК, апеляційний суд належним чином не мотивував необхідності застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу прокурора, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджений заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважаючи рішення апеляційного суду законним та обґрунтованим.
Від потерпілого ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд провадження без його участі та відсутність претензій до засудженого ОСОБА_6 .
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються і відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.
Що ж стосується доводів у касаційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, то вони є необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Відповідно до загальних засад призначення покарання особі, визначених ст. 65 КК , суд при виборі заходу примусу зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як випливає з положень ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування покарання з випробуванням, умотивувавши належним чином прийняте рішення.
Апеляційний суд дотримався наведених вимог закону.
Так, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , згаданий суд погодився з рішенням суду місцевого суду щодо виду та розміру призначеного засудженому покарання
Разом із тим, узявши до уваги щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому злочині, показання потерпілого ОСОБА_7 про його примирення із засудженим та про відсутність у нього претензій до останнього, його думку щодо призначення засудженому міри покарання, не пов`язаної з реальним позбавленням волі, часткове відшкодування завданої шкоди, а також зваживши на дані про особу винного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, застосувавши положення ст. 75 КК.
Таким чином, при звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК апеляційний суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання і навів переконливі мотиви вказаного рішення, зазначивши про можливість виправлення засудженого на умовах, передбачених цією нормою закону.
Таке рішення апеляційного суду колегія суддів касаційного суду вважає належно вмотивованим та обґрунтованим, а призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на необґрунтоване врахування апеляційним судом часткового відшкодування засудженим завданої шкоди потерпілому є безпідставними.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд урахував показання потерпілого про урегулювання з обвинуваченим процедури подальшого відшкодування шкоди, які він дав добровільно в судовому засіданні.
Окрім того, засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду касаційної інстанції надав розписку від 6 лютого 2017 року, в якій зазначається, що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 кошти в сумі 3 000 дол. США в рахунок відшкодування завданої йому шкоди і жодних претензій щодо останнього немає. Наведене підтверджує факт сплати засудженим усієї суми коштів, стягнутої з нього за вироком суду на користь потерпілого, та факт дотримання ним домовленості, узгодженої з ОСОБА_7 , щодо відшкодування заподіяної шкоди в майбутньому.
Безпідставними є і твердження прокурора про неврахування апеляційним судом факту притягнення ОСОБА_6 в минулому до кримінальної відповідальності за побиття своєї співмешканки ОСОБА_8 , оскільки вказану обставину урахував цей суд разом з іншими обставинами, що мають правове значення.
Крім того, судимість за ч. 2 ст. 125 КК є погашеною, що не є перешкодою для застосування до засудженого інституту умовного звільнення.
Інших переконливих доводів, які би спростовували висновок апеляційного суду в частині призначеного покарання, а також свідчили би про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.
За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3