Справа № 175/3570/16-к
Провадження № 1-кс/175/1067/18
Ухвала

Іменем України

28 серпня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

встановив:

21 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді від 06.09.2016 року по матеріалам кримінального провадження №0002186.

Заявник у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.

Прокурор у судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, матеріали справи, що були підставою для накладення арешту, суд приходить до висновку, що наявність ухвали про арешт перешкоджає власнику ОСОБА_4 розпоряджатися належним йому майном.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено у судовому засіданні майно, на яке було накладено арешт не є предметом чи доказом вчинення будь якого злочину і не підлягає конфіскації у підозрюваного чи на нього накладений арешт в рамках цивільного позову. Разом з тим, кримінальне провадження відкрите по факту вчинення злочину, а не відносно заявника ОСОБА_4 чи будь якої іншої конкретної особи.
Крім того, ОСОБА_4 не повідомлялося про підозру в вчиненні злочину в рамках даного кримінального провадження, заявник в даному провадженні є потерпілим.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що підстави які обумовлювали застосування арешту на майно, на даний час відпали, а тому вважає за доцільне задовольнити клопотання про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді від 06.09.2018 року по матеріалам кримінального провадження №0002186.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою суду від 06 вересня 2016 року слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/3570/16-к (провадження №1-кс/175/843/16) кримінальне провадження №0002186, а саме на:

?житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який згідного до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок (№6743875 від 25.06.2004 року), належить ОСОБА_5 ;
?земельну ділянку, розташовану натериторії Новоолександрівської сільської ради, Дніпропетровської області, Дніпровського району, с. Новоолександрівка, вул. Балкова, 86, яка згідно до відповідно до державного акту на право приватної власності на землю (серія ДП ДН 001060 від 26.11.1996 року), належить ОСОБА_5 .

У відповідності до ст.ст. 174, 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1