Дата документу Справа № 311/5968/13-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/732/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/5968/13-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000930, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року (з урахуванням ухвали від 22 грудня 2017 року про виправлення описки) відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Василівка Запорізької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 лютого 2012 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком терміном на 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2012 року у виді 3 років позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання від вартою ухвалено залишити без змін. Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту затримання, тобто з 26 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №155 від 04.05.2013 року в сумі 195,60 грн., дактилоскопічної експертизи №18/29-270 від 16.03.2013 року в сумі 244,72 грн., імунологічної експертизи №408 від 30.05.2013 року в сумі 1199,03 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22.12.2017 року внесено виправлення у вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15.12.2017 року по справі №311/5968/13-к відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України. Ухвалено у мотивувальній частині вироку Василівського районного суду Запорізької області від 15.12.2017 року по справі №311/5968/13-к відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у фабулі обвинувачення після слів «…знаходячись за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 » вказати «в приміщенні коридору будинку АДРЕСА_2 ».

Згідно вироку суду першої інстанції, 22 квітня 2013 року, приблизно о 12-00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 , в приміщенні коридору будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому два удари металевим прутом по голові ззаду, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани в лівій тім`яній області, перелому лівої тім`яної кості з забоєм головного мозку середнього ступеня, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду та просить його переглянути. Зазначає, що кримінальне провадження відносно нього було порушено 22.04.2013 року після закінчення строків давності, тому вважає, що кримінальне провадження підлягало закриттю.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги свого підзахисного; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, не працює, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд зазначив його щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину повторно.

Покарання ОСОБА_8 судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить, тому підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2012 року до нового покарання, призначено судом з дотримання вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що кримінальне провадження відносно нього було порушено 22.04.2013 року після закінчення строків давності, а тому кримінальне провадження підлягало закриттю, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Так, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Таким чином, на момент розгляду кримінального провадження строки давності, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, не минули, тому суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначив йому покарання в межах санкції цієї статті, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, враховуючи вищезазначене, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутності підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2017 року (з урахуванням ухвали від 22 грудня 2017 року про виправлення описки) відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4