Справа № 348/242/18
Провадження № 11-кп/4808/44/18
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальному провадженні № 0000838 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, який на утриманні не має нікого, працюючого по тимчасових заробітках, не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 05 грудня 2017 року з 21 год. 20 хв., тобто з часу його затримання.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави - 26941 грн 93 коп. за проведення по даному кримінальному провадженні експертиз.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України, суд взагалі не вказав, які саме обставини або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і впливають на пом`якшення покарання. Вказує, що суд не врахував обставини кримінального правопорушення, його тяжкість згідно з ст. 12 КК України, обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вважає призначене покарання несправедливо м`яким, таким, що не буде необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. На його думку, ті обставини, які пом`якшують покарання та дійсно підтверджуються матеріалами провадження, не дають підстав, виходячи з тяжкості злочину, фактичних обставин, ступеня суспільної небезпеки, заподіяння смерті потерпілому, для застосування ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де просить відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін.

Зазначає, що повністю погоджується з вироком суду, який належно дослідив і оцінив здобуті докази, дав відповідну оцінку. Вказує, що суд взяв до уваги, що до кримінальної відповідальності його притягнуто вперше, позитивно характеризується, визнав вину, щиро розкаюється. Зауважує, що його батько помер, коли він був неповнолітнім і він жив з матір`ю та молодшою сестрою, не було кому його підтримати. Дядько ОСОБА_11 допомагав по господарству і підтримував його, у них були дуже добрі відносини. Не може пояснити чого так сталося. Перебуваючи в ізоляції він обдумав свій вчинок, зрозумів наслідки. Посилається на те, що його матір хворіє і в нього поганий стан здоров`я. Звертає увагу, що потерпіла до нього претензій не має і просила його суворо не карати.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

05 грудня 2017 року ОСОБА_8 протягом дня вживав алкогольні напої. Біля 17 год. 30 хв. він прийшов до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де на той час перебували ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Перебуваючи у коридорі житлового будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 наніс ОСОБА_12 удар кулаком в обличчя. В даний конфлікт втрутився ОСОБА_13 , який розборонив їх та зробив ОСОБА_8 зауваження з приводу некоректної поведінки по відношенню до ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, будучи розлюченим на ОСОБА_12 , вирішив спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 забіг до приміщення літньої кухні де зі столу взяв кухонний ніж, яким мав намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 . Бажаючи довести свої злочинні дії до кінця, ОСОБА_8 вийшов з літньої кухні та побачив на сходах житлового будинку ОСОБА_12 .

З метою спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 підійшов до нього, тримаючи ніж у лівій руці та наніс йому удар в задню поверхню грудної клітки справа, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді одного проникаючого в плевральну порожнину правої половини грудної клітки колото-різаного поранення з ушкодженням тканин легені, гемопневмотораксом та гострою крововтратою, що згідно висновку експерта № 77 від 06 січня 2018 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні в момент заподіяння.

Після спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_12 ОСОБА_8 викинув ніж на прилеглій території житлового будинку та в подальшому, по прибуттю карети швидкої медичної допомоги, залишив місце вчинення злочину.

Внаслідок отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_12 помер реанімаційному відділенні Надвірнянської ЦРЛ, куди був доставлений каретою швидкої допомоги.

Потерпіла ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, просить її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 вважають вирок суду в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора безпідставною.

Прокурор не заявляв клопотань про повторне дослідження обставин кримінального правопорушення або доказів, які містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , що враховуються при призначенні покарання, згідно з ч. 3 ст. 404 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор фактично висловив свою незгоду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, заперечує проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку суду апеляційної інстанції, дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, те, що на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав його повне визнання вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілої ОСОБА_15 щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання, відсутність у потерпілої матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого.

Вказані вище обставини в сукупності, на думку суду першої інстанції, є такі, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину і дають підстави, з врахуванням як обставин у справі, так і особи обвинуваченого, застосувати ст. 69 КК України при призначенні йому покарання та призначити покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від нижчої межі визначеної санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, в тому числі і обставини кримінального правопорушення, і дані про особу обвинуваченого, і обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

На думку суду апеляційної інстанції призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції також вважає таким, що відповідає також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням, призначеним останньому.

Під час апеляційної розгляду не встановлено підстав вважати призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України покарання несправедливим внаслідок м`якості.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання призначене ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком із застосуванням ст. 69 КК України відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3