Порядковий № 1-кп/756/45/18
В И Р О К
Іменем України

31 жовтня 2018 року Оболонський районний суд м.Києва

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001160 від 05.02.2015 року стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, який офіційно працює в ПП «КИЇВ ПАРК СЕРВІС» паркувальником, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

16.10.2003 року Броварським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України. Кримінальну справу закрито на підставі ст. 1 п. «А» ЗУ «Про амністію» від 11.07.2003 року;

05.10.2004 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;

29.11.2004 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ст. 304 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки;

07.07.2005 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 11.05.2007 року умовно достроково на не відбутий строк 1 рік 11 місяців 3 дні;

26.03.2009 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

09.04.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

24.06.2014 року звільнився з Білоцерківської виправної колонії № 35 на підставі ЗУ «Про амністію»,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

05.02.2015 року о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, біля будинку № 9, де помітив раніше незнайому йому жінку, яка в подальшому виявилася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час мала при собі рюкзак з майном, який поклала в дитячі санки, що були поруч з нею. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_3 таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підійшов до дитячих санків та дістав з них рюкзак, в якому знаходилося майно, належне громадянці ОСОБА_10 , а саме: фотоапарт «Pintax Optio Е80» серійний номер № 1139067, вартістю 599 гривень, рукавиці жіночі вартістю 125 гривен, гаманець шкіряний, вартістю 100 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 51 гривні, також в рюкзаку знаходилися продукти харчування: два літра молока, вартістю 20 гривень, м`ясо вартістю 21 гривня, шарф жіночий вартістю 50 гривень, дитячий шарф вартістю 10 гривень, вартість рюкзака становила 100 гривень.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_3 , тримаючи при собі викрадене майно, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, однак його злочинні дії були помічені працівницею торгового кіоску громадянкою ОСОБА_11 , та повідомлені громадянці ОСОБА_10 , яка оглянувшись побачила, що зник її рюкзак з майном, в результаті чого злочинні дії ОСОБА_12 були викриті. Після цього у ОСОБА_12 , який усвідомив, що його злочинні дії вже не є таємними, виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно. В цей час, ОСОБА_10 почала наздоганяти ОСОБА_12 , побачивши, в якому напрямку він втікає, тримаючи в руках її рюкзак з іншим майном. ОСОБА_10 почала кричати про те, що чоловік викрав її рюкзак, та просити оточуючих про допомогу, на що ОСОБА_3 не реагував та продовжував втікати. Крики ОСОБА_10 почули працівники міліції, які проходили неподалік, після чого він був зупинений працівниками міліції.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав всі дії, які вважав необхідними для відкритого викрадення чужого майна, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками міліції.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_3 міг спричинити ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1076 гривні 00 копійок.

Допитаний вперше 26.05.2017 року у судовому засіданні у якості обвинуваченого (після перебування у розшуку на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року) обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини, викладені вище щодо часу, місця, способу, спрямованості умислу та мети вчинення ним закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, належного потерпілій ОСОБА_10 ОСОБА_3 26.05.2017 року не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Проте, в цей же день 26.05.2017 року ОСОБА_3 , який перебував на той час під цілодобовим домашнім арештом, після короткої перерви у судовому засіданні до зали судового засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив, у подальшому за судовими викликами не з`являвся, ухвали суду про його привід не виконувалися через відсутність обвинуваченого за місцем проживання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні вдруге було оголошено в розшук та вдруге було зупинено провадження.
Після затримання ОСОБА_13 11.01.2018 року та відновлення провадження, після застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 показав в суді, що він не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що потягло за собою зміну обсягу та порядку дослідження доказів.
08.10.2018 року під час допиту обвинуваченого ОСОБА_3 він показав, що не погоджується з правовою кваліфікацією його злочинних дій. Не оспорюючи дату, час та місце вчинення злочину, особу потерпілої, вартості та переліку майна відносно якого було вчинено злочинне посягання, все ж не визнає себе винуватим у вчиненні замаху на відкрите викрадення чужого майна (замаху на грабіж), тим більше повторно. ОСОБА_3 наполягає на тому, що він вчинив таємне, а не відкрите, викрадення чужого майна, оскільки, на його думку, потерпіла його не бачила. ОСОБА_3 вказав, що потерпілапобачила його лише зі спини коли він вже знаходився на зупинці громадського транспорту і навіть не чув, щоб вона кликала когось на допомогу, оскільки на той момент вже перебував на великій відстані від неї.

В той же час ОСОБА_3 в ході своїх показань та уточнень до них під час судого розгляду неодноразово вказував на те, що коли потерпіла вийшла з магазину та зрозуміла, що в санках немає її рюкзака, то почала кричати. Однак, зазначені обставини він нібито запам`ятав з показань потерпілої та свідків, а також проаналізувавши всю ситуацію, що відбулася.

Не погоджуючись з застосуванням у правовій кваліфікації такої кваліфікуючої ознаки як повторність, ОСОБА_3 посилається на те, що відносно його попередньої судимості до нього було застосовано амністію, а відтак він вважається раніше не судимим, тому повторність застосовано безпідставно.

Потерпіла ОСОБА_10 показала в суді, що 05.02.2015 року вона, придбавши в магазині деякі продукти, йшла з дитиною додому від метро «Мінська». Побачивши, що у дитини промокли рукавиці, вона перейшла разом з дитиною через підземний пішохідний перехід і зупинилися за кіоском, що був неподалік від вказаного переходу, стоячи обличчям до спортивного комплексу, який знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Тимошенка, 9. Вона зняла рюкзак, поставила його на санки, витягла сухі дитячі рукавиці та повернулася спиною до саней на яких стояв її рюкзак. В той час, коли вона переодягала дитині рукавиці почула жіночий крик про те, що у неї викрали рюкзак та особа, яка це зробила побігла в сторону зупинки громадського транспорту. Повернувшись, вона побачила, що її рюкзака дійсно немає, побачила чоловіка в темній шапці та куртці, який пробіг повз зупинку громадського транспорту та направився з її рюкзаком через проїжджу частину у напрямку житлових будинків по вул. Тимошенка, які мають парну нумерацію. Після цього вона почала кричати, що в неї викрали рюкзак. Її крик почули два чоловіки, які проходили неподалік та наздогнали і затримали особу, яка викрала в неї рюкзак, запропонували їй перевірити чи всі речі на місці та порадили викликати поліцію. Переглянувши речі в рюкзаку та впевнившись, що звідти нічого не зникло вона викликала поліцію.

Потерпіла повідомила, що все майно їй було повернуто, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого вона не має, цивільний позов не заявляла. Щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_14 показав, що 05.02.2015 року вони з колегою по роботі ОСОБА_15 поверталися з роботи, а саме з Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві та направлялися у бік станції метро «Мінська». Коли вони йшли по вулиці Тимошенка, то на відстані приблизно чотири п`ять метрів від них побачили підозрілого чоловіка, який не поспішаючи йшов з рюкзаком на руці, та який, як їм здалося, перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у нього була хитка хода. Потім вони почули, як недалеко від них, приблизно на відстані семи метрів, невідома їм жінка почала кричати, що в неї викрали рюкзак. Коли чоловік з рюкзаком почув крик жінки, він почав бігти, та піднявшись на сходи до зупинки громадського транспорту, перебіг трамвайні колії та побіг через проїжджу частину в протилежний бік вулиці Тимошенка. Його товариш ОСОБА_15 крикнув чоловіку, який почав тікати: «Стій. Міліція», однак останній не зупинився, а тому ОСОБА_15 побіг за ним по проїжджій частині, а він побіг через підземний пішохідний перехід, оскільки був великий потік машин. Далі чоловік, який тікав, був затриманий ОСОБА_15 на вулиці ОСОБА_16 на тротуарній доріжці, біля металевого забору між будинками № 6 та № 4. При затриманому був рюкзак темного кольору. Після цього до них підійшла потерпіла з дитиною, впізнала свій рюкзак, передивилася речі, та забрала їх. Йому та товаришу потерпіла пояснила, що в рюкзаку були грошові кошти у сумі 50 грн., продукти та речі дитини. Крім того свідок ОСОБА_14 зазначив, що в момент коли жінка почала кричати про викрадення її рюкзака, відстань між нею та чоловіком, що тікав була приблизно шість метрів і чоловік безумовно міг чути її крик. Самого моменту викрадення рюкзака ні він, ні свідок ОСОБА_15 не бачили.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_15 показав, що взимку 2015 року направлявся по вулиці Тимошенка на станцію метро «Мінська» з товаришем по роботі. В районі будинку № 7 на вулиці ОСОБА_16 вони почули крик жінки про допомогу, а саме про те, що невідомий чоловік забрав її рюкзак та побіг через проїжджу частину в сторону будинків, що знаходяться з протилежного боку вулиці Тимошенка (№ № 2, 4). Вони з товаришем зразу ж почали наздоганяти чоловіка, який тікав та тримав у руці рюкзак. Свідок ОСОБА_15 показав, що він особисто вказаного чоловіка затримав. Після цього підбіг його товариш та разом з дитиною підбігла жінка, у якої викрали рюкзак, почали викликати поліцію. Свідок ОСОБА_15 зазначив, що в момент, коли жінка почала кричати про допомогу, чоловік, який втікав з рюкзаком, був приблизно на відстані десяти метрів від неї, тому мав чути її крик та міг зупинитися.

Допитана в суді свідок ОСОБА_17 показала, що приблизно два роки тому, взимку близько 13 години вона йшла по дорозі по вулиці Тимошенка в м. Києві і почула та побачила, як незнайома їй жінка біжить через підземний перехід з дитиною і санчатами та кричить: «рюкзак». В цей час два чоловіки, які йшли позаду неї, побігли за чоловіком, у якого був рюкзак потерпілої, та в подальшому затримали його. Крім того, свідок ОСОБА_17 зазначила, що вона перебувала від чоловіка, який викрав рюкзак приблизно на відстані 150 метрів.

Окрім показань потерпілої та вище перелічених свідків вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується і документальними доказами, безпосередньо дослідженими в суді.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.02.2015 року потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що цього дня близько 13 години невідомий відкрито заволодів її особистими речами, а саме: рюкзаком з продуктами та грошима.

В іншій заяві від 05.02.2015 року потерпіла ОСОБА_10 просила визнати її потерпілою у даному кримінальному провадженні та залучити до участі до провадження у якості потерпілої. Відповідною постановою слідчого від 05.02.2015 року ОСОБА_10 було визнано потерпілою.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 05.02.2015 року (разом з фото таблицями до нього) в проміжку часу з 14 год. 03 хв. до 14 год. 55 хв. на ділянці місцевості зі сніговим покривом, розміром 6 х 9 м, навпроти за десять метрів до відділення № 25 «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка, 9, в п`яти метрах від якої знаходяться сходи, що ведуть в підземний перехід, за двадцять метрів від даного підземного переходу знаходиться будинок АДРЕСА_2 , та за три метра ліворуч від торцевої сторони вказаного будинку виявлено слідчим у присутності понятих та потерпілої громадянина ОСОБА_3 , у якого, в свою чергу виявлено та вилучено спортивний рюкзак коричневого кольору, в якому, поміж іншого, знаходились: фотоапарат «Pintax Optio E80» у чохлі білого кольору, жіночі рукавиці чорного кольору, гаманець шкіряний, в якому знаходились грошові кошти в сумі 51 грн., жіночий шарф, дитячий шарф, дві пакета об`ємом по 1 літру молока «Пастеризоване» та м`ясо свинне биткове вагою 325 грама.

Постановою слідчого від 05.02.2015 року фотоапарат «Pintax Optio E80», жіночі рукавиці, гаманець шкіряний, в якому знаходились грошові кошти в сумі 51 грн., жіночий шарф, дитячий шарф, рюкзак, два пакета об`ємом по 1 літру молока «Пастеризоване» та м`ясо свинне биткове вагою 325 грама були визнані речовими доказами, які належало передати на тимчасове зберігання потерпілій ОСОБА_10 . Під росписки потерпіла вказані речові докази прийняла від слідчого на зберігання 05.02.2015 року.

За викладених вище обставин суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує саме за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Суд прийшов до такого висновку тому, що дії, розпочаті ОСОБА_18 як крадіжка, на чому і наполягає обвинувачений, були у подальшому виявлені іншими особами та потерпілою, однак, незважаючи на це, свідомо продовжені винною особою з метою заволодіння чужим майном. Суд переконався в ході судового розгляду, що намагання потерпілої зупинити злочинні дії обвинуваченого були сприйняті останнім, були почуті її крики, проте ОСОБА_3 , свідомо намагався втекти з чужим майном, продовжуючи після цього свої дії вже як грабіж, хоча розпочаті вони були як крадіжка. Винна особа була зразу ж викрита та зупинена перехожими, якими виявилися працівники міліції, тому вчинене ОСОБА_3 суд кваліфікує, як закінчений замах.
Застосування такої кваліфікуючої ознаки як повторність пов`язане з тим, що обвинувачений має не зняті та не погашені судимості за вчинення аналогічних злочинів проти власності.

Призначаючи покарання обвинуваченому за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, враховуючи не погашні судимості за ч. 1 ст. 309 КК України та за ч.1 ст. 353 КК України.

Крім цього, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризується формально позитивно, відповідно до медичних довідок він перебуває на обліку у лікаря нарколога з 11.08.2004 року з діагнозом: «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками», у лікаря психіатра на обліку не перебуває, наразі офіційно не працевлаштований, хоча на момент вчинення кримінального правопорушення він був працевлаштований. Обвинувачений не одружений, не має дітей, у свідоцтві про народження яких його записано батьком (принаймні сторонами такого доказу суду надано не було). ОСОБА_3 був раніше неодноразово судимий до позбавлення волі за вчинення умисних злочинів, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2013 року за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353, 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, строк відбування покарання за вказаним вироком рахувався ОСОБА_3 з 18.10.2012 року, оскільки саме з вказаної дати від був попередньо ув`язненим у тому кримінальному провадженні. 24.06.2014 року ОСОБА_3 був звільнений з місць позбавлення волі на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» у зв`язку відбуттям певної частини призначеного йому покарання у виді позбавлення волі. У даному випадку застосування амністії не скасовує наявні судимості та не погашає їх. Таким чином ОСОБА_3 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив умисний злочин.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення з врахуванням положень ст. 68 КК України, відповідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України, з врахуванням обставин, передбачених ст.ст. 66-67 КК України. При цьому суд не знаходить підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки перевиховання та виправлення обвинуваченого наразі не можливі без відбування ним призначеного покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла в кожному конкретному випадку) обвинуваченому слід зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні: з 05.02.2015 по 07.02.2015 (том 1, а.к.п. 7 10), з 24.03.2017 по 25.03.2017 (том 1, а.к.п. 135-140), з 11.01.2018 року до дня ухвалення вироку.
Цивільний позов не заявлявся. Судові витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів судом не вирішується відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, оскільки вони суду не надавалися та судом не досліджувалися.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 31 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у Державній установі «Київський слідчий ізолятор»:
-у період з 05 лютого 2015 року по 07 лютого 2015 року та у період з 24 березня 2017 року по 25 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
-у період з 11 січня 2018 року по 31 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - з дня вручення йому копії вироку у той же строк.

Суддя ОСОБА_1