Справа № 317/1654/18
№/п 1-в/317/182/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника виправної установи - ОСОБА_4 ,

засудженого: - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, гр. України, українця, не одруженого, освіта неповна середня (9 класів), до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, в обґрунтування якого засуджений нічого не зазначив.

Засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання засудженого, вважає його передчасним.

Представник адміністрації виправної установи при вирішення клопотання покладався на думку суду.

Суд, вивчивши особову справу засудженого, вислухавши думку учасників справи, вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом були витребувані характеризуючи матеріали на засудженого та особова справа.

Згідно наданих ДУ «БВК (№99)» до суду матеріалів, ОСОБА_5 засуджений 01.10.2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Виходячи з цього, початок строку : 01.10.2015 року, кінець строку : 01.11.2020 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.10.2015 року.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 29.11.2015 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)».

Згідно довідки про стягнення та заохочення, ОСОБА_5 за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 3 заохочення за сумлінну поведінку та за виконання покладених завдань.

На виробництві установи не працевлаштований. За порушення вимог режиму відбування покарання має дві бесіди профілактичного характеру з начальником установи.

На виробництві установи працевлаштований різноробочим.

У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги але під контролем працівників колонії. Участь у суспільному житті відділення приймає, а в роботі самодіяльної організації засуджених - ні, крім того в програмах диференційованого виховного впливу участь приймає однак не завжди відвідує заходи.

За вироком цивільного позову не має.

Постановою начальника установи від 13.07.2017р. засудженого ОСОБА_5 було переведено з колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації.

Постановою начальника установи від 02.10.2017р. засудженого ОСОБА_5 було переведено з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації.

26.04.2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким за заявою ОСОБА_5 .

Із довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_5 працює на виробництві установи але з певною періодичністю.

Із наданих суду характеризуючи матеріалів, суд робить висновок про нестабільно позитивну поведінку засудженого ОСОБА_5 .

З наданих суду матеріалів на засудженого ОСОБА_5 , суд не знаходить достатніх підстав та доказів того, що він став на шлях виправлення та заслуговує на пільгу передбачену ст. 82 КК України.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені зави засудженого ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1