Провадження №11-кп/772/673/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Вінниця
Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу цивільного відповідача ПрАТ «Козятинхліб» в особі генерального директора ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004183 від 01.09.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин, Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою-технічною освітою, працюючого на посаді водія в ПрАТ «Козятинхліб», одруженого, маючого на утримані малолітнього сина 2005 р. н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

представника цивільного

відповідача: ОСОБА_9

представника потерпілого: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Цивільний відповідач ПрАТ «Козятинхліб» в особі генерального директора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2018 року, просив його скасувати в частині цивільного позову та ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні цивільного позову у звязку з безпідставністю.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2018 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарань.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 копійок у відшкодування вартості проведення автотехнічної експертизи № 820 а від 24.10.2017.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Козятинхліб» на користь ОСОБА_11 30 000 гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди, 9 059,28 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень витрат на правову допомогу.
В решті вимог позову відмовити.
Долю речових доказів вирішено.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
01.09.20017 року близько 09.00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», державний номерний знак НОМЕР_1 , не звернувшись за допомогою до інших осіб під час руху заднім ходом, рухаючись по тротуару вздовж проїзної частини вул. Келецької у напрямку просп. Космонавтів у м. Вінниці, в районі будинку № 71, своїми діями створив небезпеку іншому учаснику дорожнього руху пішоходу ОСОБА_11 , яка розташовувалась на тротуарі спиною до транспортного засобу і перебувала в нерухомому стані та з необережності допустив наїзд на останню.
Внаслідок даної події ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1274 від 24.10.2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, а саме: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, рваної рани потиличної ділянки голови, поверхневої забійної рано правої лобної ділянки, забоїв та саден лівої половини обличчя; забою правої половини грудної клітки і живота; закритого перелому лівої лонної та сідничної кістки тазу без зміщення уламків; саден грудної клітки, обох стегон, гомілок, лівого колінного та гомілково-ступеневого суглобів, що належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, однак потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не було доведено обставин, які суд вважав встановленими, порушив норми матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При визначенні розміру морального відшкодування, яке підлягало стягненню з відповідача на користь позивача за встановлених обставин, судом першої інстанції не дотримано ч.3 ст. 23 ЦК України, оскільки суд не врахував добровільне часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 9000 грн. під час розгляду кримінальної справи, що підтверджується відповідною розпискою, наявність в обвинуваченого на утриманні двох дітей, одна з яких є неповнолітньою, а також суд не врахував вимог закону щодо розумності і справедливості при визначенні розміру морального відшкодування.

Позивач і суд першої інстанції не зазначили жодних критеріїв при визначені суми моральної шкоди.

З огляду на викладене, вирок підлягає частковому скасуванню у частині цивільного позову.

Представник потерпілої та цивільного позивача захисник ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу ПрАТ «Козятинхліб», просив відхилити апеляційну скаргу, як необгрунтовану і безпідставну, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2018 року є законним та справедливим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_12 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, з підстав зазначених у ній, представника потерпілого захисника ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України та ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода пов`язана з лікуванням потерпілого та моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Козятинхліб» щодо недотримання судом першої інстанції вимог матеріального права, а саме ч.3 ст. 23 ЦК України є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що потрібно прийняти до уваги лише розписку обвинуваченого ОСОБА_7 на суму 4000 грн., а іншу розписку на імя дочки позивача, яка передана директором ПрАТ «Козятинхліб» в якості компенсації моральної шкоди потрібно повернути за недоведеністю.

Як убачається з розписки на яку посилається апелянт, як на доказ добровільного відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., вона складена про те, що ОСОБА_13 взяла у борг у ОСОБА_6 5000 грн. і зобов`язується їх повернути після виплати страхової компанії.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції ця розписка не може бути прийнята, як доказ добровільного відшкодування моральної шкоди, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції належним чином перевірив та прийняв до уваги позовні вимоги про стягнення моральної шкоди потерпілої ОСОБА_11 , які полягають у порушенні усталеного ритму життя, пов`язаного з втратою працездатності, порушенням сну, постійного тривожного стану, її похилий вік, стан здоров`я, який ніколи не відновиться до такого стану, який був до ДТП. Розмір відшкодування моральної шкоди ґрунтується на моральних стражданнях й фізичному болі, які позивачка зазнала через порушення нормальних життєвих зв`язків.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає серед іншого й у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно позиції викладеної у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Таким чином, твердження цивільного відповідача, що суд першої інстанції у своєму вироку та сам позивач не зазначили жодного критерію визначення моральної шкоди, є належним чином необгрунтовані.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо стягнення завданої моральної шкоди, розмір якої відповідає принципам виваженості, розумності й справедливості, які належним чином вмотивовані.
Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в достатній мірі врахував характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої, які виразились в переживаннях, втраті душевного спокою, що потягло погіршення стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а тому обґрунтовано задоволив позов в цій частині.

За таких обставин, апеляційна скарга ПрАТ «Козятинхліб» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :

Відмовити ПрАТ «Козятинхліб» в задоволенні в задоволенні апеляційної скарги.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03. 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено протягом трьох місяців до Верховного Суду з дня проголошення.

Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Суддя : /підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя: