УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000261 від 01 серпня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000261 від 01 серпня 2018 року, в якому просить накласти арешт на вилучені під час огляду місця події 01.08.2018 документи: копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №1762/2 від 01.08.2018; копію паспорта на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію паспорту на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію заповіту від 25.06.2018 від ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ; оригінал заповіту від 25.06.2018 від ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ; оригінал витягу про реєстрацію заповіту у спадковому реєстрі; оригінал паспорту на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оригінал свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Далі, відповідно до змісту клопотання, 01.08.2018 прокурор Київської місцевої прокуратури ОСОБА_6 здійснювала оформлення довідки про надання дозволу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на видачу та захоронення трупа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки необхідних для оформлення довідки документів виникли сумніви у справжності підпису у заповіті. В подальшому на місце події було викликано слідчо-оперативну групу, слідчим було вилучено оригінали документів, які викликають сумнів у їхній справжності.

В судове засідання слідчий не з`явився, проте надав заяву про розгляд клопотання без її участі.

Вивчивши доводи клопотання, матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, в клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту - вказане майно несе у собі безпосередню доказову базу для розслідування даного кримінального провадження. Арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи, що з матеріалів досудового розслідування убачається наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно, вилучене 01.08.2018 у ході проведення огляду місця події має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, вважають необхідним накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте суду не наведено достатніх даних на підтвердження того, що вказане тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події має доказове значення у даному кримінальному провадженні, що воно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Так, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст. 358 КК України, характеризується ознакою: використання завідомо підробленого документа.

Клопотання не містить фактичних даних в підтвердження достатніх підстав вважати, що вчинено вказаний злочин, при тому, що у прокурора під час перевірки документів виникли сумніви у справжності підпису у заповіті, проте порівняння підпису здійснював з паспортом гр. ОСОБА_4 , який виданий 23 червня 1998 року, тобто майже 20 років тому, про що в матеріалах клопотання є фактичні дані.

Отже, відсутні достатні підстави вважати, що вчинено злочин, передбачений ч.1 ст. 358 КК України, оскільки відсутні достовірні відомості використання завідомо підробленого документа, як на те посилається слідчий.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має також обов`язково переконатись на підтвердження вчинення кримінального правопорушення в наявності доказів, які мають давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, доводи в клопотанні, що вилучені документи, несуть у собі безпосередню доказову базу для розслідування даного кримінального провадження, в якому ведеться досудове розслідування, - ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Враховуючи вказане, а також ту обставину, що слідчому судді не надано слідчим постанови про визнання майна речовим доказом, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки без відповідної постанови, майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети клопотання слідчого не містить, оскільки у ньому не зазначено будь-яких відомостей про те, чи повідомлялося будь-яким особам у цьому провадженні про підозру, або чи заявлений у ньому цивільний позов.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на майно, у співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження слідчий суддя з наданих матеріалів клопотання не має можливості пересвідчитися.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000261 від 01 серпня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1