Ухвала
Іменем України

14 серпня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-7861 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року,
встановив:
Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 17 листопада 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України на 3 роки обмеження волі.
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до засудженого ОСОБА_5 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 про застосування п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Стверджує, що в його підзахисного на утриманні знаходиться малолітня дитина, а тому він підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вважає, що суди не надали правової оцінки обставинам, які були встановлені у судовому засіданні при вирішенні питання про застосування амністії, а також тим обставинам, які були встановлені судами раніше.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції, не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають, крім інших, особи, які не позбавленні батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно з приписами ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків відповідно до ст. 180 СК України.

Відповідно до ст. 128 СК України батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Жодних, визначених законом, підтверджуючих документів про те, що у ОСОБА_5 є дитина, суду надано не було. Не надано таких доказів і суду касаційної інстанції.
Доводи захисника щодо безпідставного незастосування до ОСОБА_5 ЗУ «Про амністію у 2016 році» були предметом перевірки апеляційного суду, який дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для застосування до засудженого п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи викладене, касаційні вимоги захисника засудженого безпідставні.
Інших доводів, ні ж ті, які були предметом перевірки апеляційного суду, та які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українислід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6