АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 647/422/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/722/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
іменем України

21 серпня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001500 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 15 червня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дудчани Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 в силу ст.89 КК України не судимого;
засуджено за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 05.12.2017 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він у період часу з 06-00 години по 06-20 годину, перебуваючи у рейсовому автобусі сполученням Харків Херсон, д/н НОМЕР_1 , який рухався автодорогою Мар`янське Берислав, на території Бериславського району Херсонської області, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, відкрито напав на ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, що виражалося у демонстрації в безпосередній близькості від його життєво-важливих органів ножа, лезо якого приставив до шиї останнього та спричинивши йому, згідно висновку експерта №84 від 08.12.2017 року, легкі тілесні ушкодження у вигляді садна передньої поверхні шиї, тобто застосувавши насильство небезпечне для життя і здоров`я, відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 марки «MEIZU M2 M578H», вартістю відповідно до висновку експерта №3546-МТ від 12.12.2017 року 1 759,55 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що з показаній обвинуваченого, потерпілого та свідка випливає, що така ознака як напад в діях ОСОБА_8 відсутня, оскільки події відбувалися тривалий проміжок часу, а тому не доведено наявність в його діях складу злочину, передбаченого ст.187 КК України. Крім того, вказаний злочин передбачає застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що має бути виражене у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_9 наявні легкі тілесні ушкодження, що не свідчить про застосування відносно нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я в момент заподіяння. Зазначає, що у формулюванні обвинувачення вказано про одночасне застосування насильства та погрози застосування насильства, що не передбачено диспозицією ч.1 ст.187 КК України. Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки викладене в ньому обвинувачення є неконкретним, в ньому лише викладено фактичні обставини, встановлені в даному кримінальному провадженні, відсутнє формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_8 , що є порушенням права обвинуваченого на захист. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу, є непереконливими.

Винність ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу підтверджується, зокрема, показаннями самого обвинуваченого, який у судовому засіданні частково визнав себе винним і не заперечував той факт, що здійснюючи поїздку до м. Берислава 05.12.2017 року мав при собі кухонний ніж. Під час руху автобуса дістав ніж, схопив ОСОБА_9 за шию, спитав, чиє у того гроші. Коли той відповів, що грошей не має, сказав, щоб той віддав свій телефон, і ОСОБА_9 віддав йому телефон. Після чого, він потерпілого більше не чіпав. Стверджував, що ножа до шиї ОСОБА_9 не приставляв і не висловлював ніяких погроз.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення були предметом перевірки у судовому засіданні та спростовуються детально наведеним у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив розбійний напад, підтвердив потерпілий ОСОБА_9 , з яких випливає, що 05.12.2017 року він їхав в одному автобусі з ОСОБА_8 , в якому з впевненістю під час судового розгляду впізнав особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад. Показав, що під час руху автобуса ОСОБА_8 дістав ніж, і погрожуючи ним, вимагав прибрати ноги з проходу. Через 30-40 хвилин, погрожуючи ножем, ОСОБА_8 вимагав у нього грошові кошти в сумі 50 грн.. Коли він відповів, що грошей не має, тоді обвинувачений, приставивши ножа до його шиї, забрав у нього мобільний телефон. Потім погрожував ножем для того, щоб він повідомив йому пін-код мобільного телефона. Його односелець ОСОБА_10 намагався заспокоїти обвинуваченого. Після ОСОБА_8 погрожував йому застосуванням фізичного насильства, якщо він звернеться до поліції. Коли ОСОБА_8 вийшов з автобусу, ОСОБА_10 звернувся до диспетчера та просив викликати поліцію. Потім він сам зателефонував до поліції. Коли приїхав м. Херсон, його зустріли працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_8 затримано.

Свідок ОСОБА_10 показав, що він разом з ОСОБА_8 їхали в одному автобусі. Під час руху ОСОБА_8 доставав ніж та про щось розмовляв з потерпілим ОСОБА_9 , про що він не чув. Коли вони приїхали на автостанції у м. Бериславі, ОСОБА_9 розповів, що ОСОБА_8 , погрожуючи ножем, забрав у нього мобільний телефон. Після чого, він (свідок) звернувся до через диспетчера та просив викликати поліцію. Потім сам потерпілий зателефонував до поліції. В автобусі було темно, тому він не бачив як ОСОБА_8 приставляв ножа до шиї ОСОБА_9 та забрав у нього мобільний телефон. При пред`явлення особи для впізнання за фотознімками він впізнав нападника ОСОБА_8 ..

Зазначені показання потерпілого та свідка були перевірені судом та правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілого та свідка у суду не було, оскільки вони є послідовними та узгоджуються з іншими доказами, а тому доводи захисника про відсутність факту нападу на потерпілого позбавлені підстав.

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено садно передньої поверхні шиї, яка утворилася в результаті дії гострого предмета, не виключно, клинка ножа, має ознаки легкого тілесного ушкодження, могло утворитися 05.12.2017 року за обставин та у спосіб, вказані потерпілим.
Висновки цієї експертизи не є суперечливими, які узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 відносно знаряддя вчинення злочинку, локалізації та механізму утворення легких тілесних ушкоджень, якими підтверджено той факт, що ОСОБА_8 вчинив напад на потерпілого з застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а також погрозою застосування такого насильства, що виразилося демонстрації ножа та приставлянні леза ножа до шиї ОСОБА_9 , якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не вчиняв напад та не застосував до ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона працювала контролером на автостанції м. Берислава, де здійснив зупинку автобус Харків-Херсон. До неї звернувся чоловік ( ОСОБА_10 ), повідомивши про вчинення злочину відносно пасажира автобуса ( ОСОБА_9 ), вказав на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вийшов з автобуса під час зупинки. Вона бачила, що з кишені його джинсів виглядав ніж та зробила йому зауваження, але той не відреагував і кудись пішов, а після того, як автобус від`їхав на автостанцію прибула поліція.

Свідок ОСОБА_12 показала, що 05.12.2017 року разом із сином їхала у лікарню до м. Херсона з с. Шевченківка. Вона сиділа біля водія, а син сів далі у салоні автобуса. Коли автобус виїхав з м. Берислава, син попросив її телефон та розповів про те, що йому погрожували ножем та забрали телефон. На шиї потерпілого бачила поріз.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в судовому засіданні вказали про обставини проведення слідчих дій, зокрема, огляду обвинуваченого, вилучення у нього мобільного телефону.

Наведені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_8 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , а тому суд обґрунтовано поклав ці докази в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_16 у вчиненні розбійного нападу за вказаних у вироку обставин.

Колегія суддів вважає, що зібрані та досліджені у справі докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які у своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Посилання захисника на те, що отримані потерпілим легкі тілесні ушкодження не є результатом насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, є голослівними, оскільки відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
За таких обставин, отримані тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.12.2017 року №84 утворилися на передній поверхні шиї, в результаті дії гострого предмета, не виключено клинку, ножа, мають ознаки легкого тілесного ушкодження, є тілесними ушкодженнями в розумінні положень п.9 вищевказаної постанови, які відносяться до насильства, небезпечного для життя та здоров`я в момент його заподіяння.
Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, за який він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.187 КК України.
Отже, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_8 , є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України та відсутності формулювання обвинувачення, оскільки під час підготовчого судового засідання, у якому відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України вирішується питання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, сторона захисту, будучи ознайомленою з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження, не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду, захисник ОСОБА_7 не наголошував про відсутність належно сформульованого обвинувачення та неможливість розгляду провадження за наявним обвинувальним актом (а.п.37-38), а отже вказівки про наявність підстав для скасування обвинувального вироку з мотивів невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України не варті уваги.

Крім того, захисником в апеляційній скарзі не наведено переконливих мотивів, в чому саме полягає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 , визнаного судом доведеним, оскільки дій винного виражені у вчиненні нападу з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, так і в погрозах застосування такого насильства, що охоплюється диспозицією ч.1 ст.187 КК України і не суперечить положенням кваліфікації злочинних діянь, які викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину на досудовому розслідуванні та судовому розгляді провадження, дослідженні та оцінці доказів, як на це вказує сторона захисту, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , судом апеляційної інстанції не виявлено. Докази в кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин учинення злочину, а також про доповнення судового розгляду сторона захисту не заявляла.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, який характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, не встановлено.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 22 серпня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 21 серпня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2