АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

№ 11-сс/796/4050/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на дії начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо відмови у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 0001117.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою визнати незаконними дії начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати прийняти відповідне процесуальне рішення у вигляді постанови про визнання потерпілим.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що рішення слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує на те, що КПК України не передбачає такого процесуального рішення, як відмова у відкритті провадження за скаргою.
Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що прокурором були порушені вимоги ч. 3 ст. 110, ст. 220 та ч. 5 ст. 55 КПК України щодо обов`язку оформлення прийнятого процесуального рішення про відмову у визнанні потерпілим протягом трьох днів.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді повинна бути скасована з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, оскільки висновки в ухвалі слідчого судді не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки слідчим суддею було істотно порушено процесуальний закон в частині порядку вирішення скарги по суті.
В судове засідання представник відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та ОСОБА_6 не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомленні належним чином. Від ОСОБА_6 надійшов в лист від 08.08.2018, в якому вона зазначає, що розгляд апеляційної скарги призначений на 28.08.2018 здійснювати без її участі, та вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити. Враховуючи положення ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, у них відсутні відомості про отримання ОСОБА_6 , копії ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, про те, як зазначила в апеляційній скарзі остання, копію оскаржуваної ухвали вона отримала 20 липня 2018 року особисто через відділення Укрпошти. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 подала 24.07.2018 року, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу у строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України для оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді, підстави для вирішення питання про поновлення їй строку апеляційного оскарження відсутні.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 02.07.2018 звернулась до слідчого судді зі скаргою на дії начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо відмови у визнанні потерпілим.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на дії начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо відмови у визнанні потерпілим.
Рішення слідчого судді вмотивоване тим, що положеннями ст. 303 КПК України передбачено вичерпній перелік рішень, дій, та бездіяльності слідчого, які підлягають оскарженню слідчому судді на стадії досудового розслідування. Відповідно до пункту 5 частини один цієї статті під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою. Отже, зважаючи на вимоги цієї статті підставою звернення зі скаргою є відповідне процесуальне рішення прокурора чи слідчого.
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

З матеріалів скарги вбачається, що відповідного рішення (постанови) про відмову у визнанні потерпілим органом досудового розслідування не приймалось.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що наявні підстави згідно ч. 4 ст. 304 КПК України для відмови у відкритті провадження за даною скаргою.

З таким рішенням слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Частиною 1 ст. 303 КПК України встановлено чіткий перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, який є вичерпним.

Так, відповідно до вказаної статті, а саме частини 1 цієї статті пункту 5, законодавцем передбачено оскарження у суді рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Так, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_6 оскаржує повідомлення начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про відмову у визнанні її потерпілою, в кримінальному провадженні, а не процесуальне рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілою, яке виноситься в формі постанови.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 подано скаргу не на процесуальне рішення (постанову) про відмову у визнанні потерпілим, оскільки органом досудового розслідуванням таке процесуальне рішення не приймалось, а тому відмовив у відкритті провадження.
Під час кримінального провадження слідчий суддя, суд неухильно додержуються вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їхніх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Зокрема, статтею 303 КПК України визначені конкретні види бездіяльності, дій слідчого чи прокурора, а також процесуальні рішення цих посадових осіб, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.
Цей перелік є вичерпним, а тому будь-що інше, в даному випадку повідомлення про відмову у визнанні потерпілим, бо у скарзі порушено питання про визнання незаконних дій щодо винесення зазначеного повідомлення, під час проведення досудового розслідування до слідчого судді не оскаржується, а відповідно до положень ч. 2 ст. 303 КПК України може бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. ст. 314-316 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора, що не підлягає оскарженню.

Стовно доводів апеляційної скарги, що КПК України не передбачає такого процесуального рішення, як відмова у відкритті провадження за скаргою, то вони є безпідставними, оскільки таке процесуальне рішення, передбачене ч. 4 ст. 304 КПК України.
Щодо твердження апелянта про те, що прокурором були порушені вимоги ч. 3 ст. 110, ст. 220 та ч. 5 ст. 55 КПК України щодо обов`язку оформлення прийнятого процесуального рішення про відмову у визнанні потерпілим протягом трьох днів, то вони заслуговують на увагу, про те, вони не спростовують висновків слідчого судді. Так, як слідчий суддя діяв в межах покладених на нього повноважень, в частині оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження, який передбачений главою 26 КПК України та є вичерпним.

Оскільки переконливих аргументів, які б узгоджувалися з положеннями кримінального процесуального закону, на спростування таких висновків слідчого судді ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції в доводах апеляційної скарги не наведено. В матеріалах провадження не міститься даних про порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судового рішення, тому ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Крім того, слід зазначити, що це не позбавляє права ОСОБА_6 повторно звернутися до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, з клопотанням про визнання її потерпілою в кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на дії начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо відмови у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 0001117, без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3