Постанова
Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ
справа № 755/18950/15-к
провадження № 51-932км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився та проживає у м. Києві, несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за ч. 2 ст. 342 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.
Судом вирішено долю речових доказів.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_9 судові рішення щодо якого не оскаржуються.
Згідно з вироком, 05 серпня 2015 року приблизно о 14 годині 40 хвилин начальник ВОГП Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , дільничний інспектор Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 під час несення служби по охороні громадського порядку за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 5, що на території Дніпровського району м. Києва, та старшим оперуповноважений з ОВС відділу по боротьбі з незаконним формуванням податкового кредиту з ПДВ оперативного управляння Державної фіскальної служби в м. Києві ОСОБА_11 , який був залучений для супроводження та надання допомоги працівникам оперативного управління та слідчих відділів Державної фіскальної служби в м. Києві, які проводили слідчі дії за вказаною адресою, неодноразово робили зауваження з метою припинення неправомірних дій групи людей у кількості 15-20 чоловік, які були агресивно налаштовані та заважали проведенню слідчих дій, серед яких був ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , дії яких були спрямовані на порушення громадського порядку. На зроблені зауваження ОСОБА_9 та ОСОБА_7 почали реагувати неадекватно, виражатись нецензурною лайкою в бік працівників міліції та працівників інших правоохоронних органів відкрито відмовилися виконати законні вимоги працівників правоохоронних органів в особі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжуючи свої дії та ігноруючи зауваження працівників міліції, почали вчиняти активний фізичний опір, який був спрямований на уникнення їх затримання. При спробі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на той час перебували при виконанні службових обов`язків, застосувати відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 засоби фізичного впливу, останні, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжили вчиняти активний фізичний опір, який супроводжувався висловлюванням нецензурної лексики, чим порушили діяльність працівників правоохоронних органів, в особі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Крім того, 05 серпня 2015 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи свої злочині дії у вигляді опору ОСОБА_11 , та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання службових обов`язків, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_11 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, застосовуючи газовий балончик спрямував струю газу в обличчя оперативному працівникові ОСОБА_11 , чим спричинили останньому легкі тілесне ушкодження.
В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжуючи свої злочині дії у вигляді опору ОСОБА_8 та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання службових обов`язків, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_8 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, умисно послідовно почали наносити численні удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла останнього, чим спричинили ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання змінено та пом`якшено ОСОБА_9 покарання, призначене за ч. 2 ст. 345 КК, до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_9 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник, посилається на неповноту досудового та судового слідства, зазначає, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються лише на недопустимих доказах, які зібрані з порушенням вимог закону. Стверджує, що були всі підстави для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки не було доведено наявність в його діях складу злочину. Вказує, що ОСОБА_7 опір працівникам міліції не чинив, потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження не наносив, газовий балончик не застосовував. Вважає, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях та неправдивих показах потерпілих і свідків, а також недостовірному висновку експерта. Зазначає, що апеляційним судом в порушення ч. 3 ст. 404 КПК не було повторно досліджено обставини, встановлені під час кримінального провадження. Також, судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 23, 1167 ЦК під час вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 . Вказує, на порушення апеляційним судом п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Таким чином, фактичні обставини кримінального провадження, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, чим, зокрема, обґрунтовується касаційна скарга захисника ОСОБА_6 у цьому провадженні, були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не підлягають.
Твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність та невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК, є безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .
Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доводи захисника ОСОБА_6 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про обставини конфлікту, під час якого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 чинили опір працівникам правоохоронних органів при виконанні ними своїх службових обов`язків та під час сутички нанесли їм легких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_11 засуджений ОСОБА_7 бризнув в обличчя сльозоточивим газом; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були учасниками подій та підтвердили покази потерпілих, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 нанесли останнім тілесні ушкодження; показаннями свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , про те, що ОСОБА_7 бризнув потерпілому ОСОБА_11 чимось в обличчя.
Крім того, свій висновок суд першої інстанції обґрунтував об`єктивними доказами, а саме: відеозаписами з нагрудних відео-реєстраторів патрульної служби поліції, які підтвердили нанесення ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ударів потерпілим ОСОБА_17 і ОСОБА_10 ; даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 05 серпня 2015 року; даними висновку експерта № 2241 про те, що у потерпілого ОСОБА_8 було виявлено легкі тілесні ушкодження, які могли утворитись від дії тупих предметів; даними консультативних висновків № 481/3115 та № 481 від 05 серпня 2015 року та висновку експерта № 1653/Е, що у потерпілого ОСОБА_11 було виявлено легкі тілесні ушкодження, у вигляді хімічного опіку рогівки та кон`юктиви I ступеню обох очей; показаннями експерта ОСОБА_18 , який підтвердив результати експертизи; та іншими доказами наведеними у вироку.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і правильно кваліфікував дії останнього за

ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , належним чином проаналізував усі доводи поданої на вирок суду першої інстанції апеляції, на кожний з доводів, що в ній міститься, дав належну відповідь.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. Свій висновок щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Що стосується посилань захисника ОСОБА_6 на порушення апеляційним судом вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, оскільки у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано оголошення повного тексту ухвали апеляційного суду, то вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а також такі дії не суперечать вимогам ч. 4 ст. 107 КПК.
Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні вирішено відповідно до положень ст. 128 КПК.
Під час касаційного розгляду провадження підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 встановлено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у матеріалах провадження також не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3