Дата документу 30.10.2018 Справа № 335/9599/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9599/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/73/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст.170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року, якою

задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 14.09.2018 року під час обшуку затриманого ОСОБА_10 в порядку ст.208 КПК України.

Згідно з ухвалою, старший слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 звернулась до суду з клопотанням про арешт вилученого 14.09.2018 року під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_10 в порядку ст.208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

В ході затримання було здійснено обшук затриманого ОСОБА_10 під час якого, серед іншого, було виявлено та вилучено наступні речі: наручний годинник ROLEX; мобільний телефон «Apple iPone X» в корпусі чорного кольору; шкіряне портмоне чорного кольору; грошові кошти у сумі 500 доларів США; грошові кошти у сумі 8643 грн.; сім-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України» № НОМЕР_1 ; карту «ПриватБанку» № НОМЕР_2 ; карту «УКРСИББАНКУ» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 ; карту «УКРСИББАНКУ» № НОМЕР_4 .

На думку органу досудового розслідування, вилучені під час обшуку особи ОСОБА_10 , речі мають істотне значення для проведення досудового розслідування, оскільки зберегли на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям п.2 ст.167 КПК України та у подальшому будуть використані в якості доказів обставин, які встановлюються у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя зазначив, що строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчим дотримано.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні. Слідчим доведено необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, скільки існують підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи викладене та враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вона є незаконною, не обґрунтованою та невмотивованою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, 14.09.2018 року було незаконно затримано ОСОБА_10 , вказана об ставника була предметом розгляду заяви про незаконність затримання та негайне звільнення підозрюваного ОСОБА_10 в порядку вимог ст.206 КПК України.

Апелянт вважає, що перелічені в клопотанні та ухвалі предмети слід вважати тимчасово вилученим майном. Вилучення вказаного майна відбувалось 14.09.2018 року, з клопотанням про арешт даного майна, слідчий звернувся лише 17.09.2018 року, тобто з пропуском встановленого ст.171 КПК України строку. Разом з тим, розгляд слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна відбувся поза межами 72-годинного строку його розгляду. Більшість вилучених речей неможливо ідентифікувати, оскільки слідчий не вказав їх індивідуальні або ж родові ознаки, слідчий суддя не звернув увагу на даний факт.

Крім того зазначає, що мета забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є не обґрунтованою та не вмотивованою.

Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та повернути зазначене в ухвалі майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 зазначає, що слідчий суддя при розгляді клопотання не перевірив його на відповідність вимогам КПК України, а саме: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; достатність доказів, які вказують на можливий розмір шкоди та цивільного позову; наслідки арешту для інших осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Також вважає, що мета накладення для арешту майна не обґрунтована, оскільки вилучені і в подальшому арештовані речі і предмети, на думку адвоката, не є речовими доказами в розумінні ст.98 КПК України. Крім цього апелянт вказує, що судом не було перевірено чи надає згоду власник банківських карток на розголошення персональних даних.

В апеляційній скарзі також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивне тим, що адвокат ОСОБА_9 не була присутня під час проголошення ухвали слідчого судді, а копію ухвали вона отримала 26.09.2018.

Заслухавши доповідь судді; адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_10 , яка підтримала доводи апеляційних скарг; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вимоги адвоката ОСОБА_9 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягають розгляду з огляду на те, що останньою не пропущено відповідний процесуальний строк, в частині ж вимог апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_10 по суті то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що зазначене в клопотанні майно за сукупністю ознак, передбачених в ст.98 КПК України відноситься до речових доказів (оскільки може зберігати відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження), відтак існували реальні підстави для накладення арешту на нього відповідно до ч.3 ст.170 КПК України.

Доводи адвоката ОСОБА_8 , щодо законності затримання ОСОБА_10 не є предметом апеляційного розгляду в раках перевірки ухвали про арешт майна.

Його доводи на предмет процесуальних порушень щодо строку подачі клопотання є необґрунтованими. Так майно у ОСОБА_10 було тимчасово вилучено 14.09.2018 (в п`ятницю). З клопотанням про арешт майна слідчий звернувся до слідчого судді 17.09.2018 (в понеділок), відтак строк визначений п.5 ст.171 КПК України слідчим був дотриманий.

Той факт, що ухвала слідчого судді була постановлена після спливу 72 годинного строку з дня надходження клопотання до суду, не свідчить про хибність висновків слідчого судді на предмет вирішення клопотання по суті. Вказане порушення на переконання колегії суддів не може бути визнане істотним і таким, що тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.

Доводи апелянта на предмет того, слідчим суддею безпідставно, як мету для арешту майна було зазначено необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) колегія суддів не враховує, оскільки на таку мету слідчий суддя в ухвалі не посилався. Доводи ж на предмет того, що зазначене в клопотанні майно не відповідало ознакам, передбаченим ст.98 КПК України, а відтак відсутня мета накладення арешту обумовлена збереженням речових доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими. Арештоване майно, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому воно підпадає під ознаки речових доказів.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи іншого апелянта, що слідчий суддя не перевірив клопотання на предмет його відповідності КПК України. Крім того обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення було предметом неодноразових розглядів клопотань щодо застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження.

Посилання адвоката ОСОБА_9 на порушення слідчим суддею приписів ст.173 КПК України, в сенсі того, що не було перевірено хто є власником арештованого майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки арешт накладався з метою збереження речових доказів, а в цьому випадку арешт може бути накладений на майно будь-якої особи, а не виключно підозрюваного. Крім того, з матеріалів провадження випливає, що майно на яке було накладено арешт належить саме підозрюваному, оскільки і при розгляді клопотання і при апеляційному розгляді другою стороною виступають захисники підозрюваного, як власника арештованого майна, а не інші особи.

Посилання адвоката на положення ЦК України в контексті арешту банківських карток, є безпідставними і в більшій мірі стосується належності і допустимості як доказів інформації, яка може бути отримана за рахунок цих банківських карток у майбутньому, однак це питання не є переметом розгляду на теперішній стадії процесу (арешт майна), і має досліджуватися при розгляді провадження судом по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 14.09.2018 року під час обшуку затриманого ОСОБА_10 в порядку ст.208 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3