Справа № 755/3370/18
№ 1-кп/755/765/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001206 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 31 січня 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 17-А, де побачив автомобіль білого кольору, марки «Mercedes Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 та в цей час, у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, маючи на меті власне незаконне збагачення, обрав об`єктом свого протиправного посягання майно, яке знаходилось у салоні вищевказаного автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_3 підійшов до вказаного автомобіля і за допомогою заздалегідь підготовленого металевого свердла, яке тримав у руці, розбив скло передніх дверей вказаного автомобіля. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 проник до середини автомобіля, звідки таємно викрав відеореєстратор марки «Р80», кольору, вартістю 4500 грн., в якому знаходилася флешка-накопичувач «SD» 32 GB, вартістю 150 грн., кріплення та USB- кабель, що належить ОСОБА_6 . Під час вчинення ОСОБА_3 крадіжки чужого майна з салону автомобіля марки «Mercedes Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , злочинні дії останнього були помічені працівником поліції, який у цей момент знаходився неподалік від вчинення злочину, та вимагав припинити його злочинну діяльність. Однак, у свою чергу, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені працівником поліції та носять відкритий характер, ігноруючи законні вимоги останнього, продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою утримання викраденого майна, намагався втекти з місця вчинення злочину, маючи можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, проте, у подальшому, був затриманий працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_3 спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 4650 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 31 січня 2018 року він знаходився за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 17-А, де побачив автомобіль марки «Mercedes Vito», та вирішив викрасти майна, яке знаходилося у салоні даного автомобіля. У подальшому, він розбив скло правих передніх дверей металевим свердлом та викрав з автомобіля відеореєстратор, в якому знаходилися флешка, кріплення та кабель. У цей час, його дії стали помітними, йому почали кричати, щоб він зупинився, однак, утримуючи викрадене, він почав тікати з місця вчинення злочину, проте, був затриманий працівником поліції. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Крім того, пояснив, що на той момент у нього було важке матеріальне становище, тому і вчиняв крадіжки, зокрема, зазначив, що відносно нього у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувають ще два обвинувальні акти за ст. 185 КК України.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.01.2018 року; протоколу огляду місця події від 31.01.2018 року; висновку експерта № 8-1/443 від 05.02.2018 року; протоколу огляду предметів від 01.02.2018 року; постанов про визнання предметів речовими доказами; протоколу огляду відеозапису від 12.01.2018 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2018 року; повідомлення про підозру від 01.02.2018 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2018 року; ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України; витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 185 КК України і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра й лікаря-нарколога не перебуває, зокрема, у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувають обвинувальні акти відносно ОСОБА_3 за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , вищезазначених даних про його особу, зокрема, у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувають обвинувальні акти відносно нього за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, що також вбачається і з вимоги ДІТ МВС України (повідомлення про підозру від 12.05.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України, повідомлення про підозру від 05.12.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України, повідомлення про підозру від 22.01.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України,) суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства, не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим, при призначенні мірі покарання, суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до скоєного (вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, викрадене майно повернуто потерпілому) та вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити, відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 31 січня 2018 року з моменту його затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення трасологічної експертизи № 8-1/443 від 05.02.2018 року в розмірі 715 грн.

Речові докази у кримінальному, а саме: відеореєстратор білого кольору, марки «F80», в якому знаходиться флешка-накопичувач «SD», ємкістю 32 GB; USB-кабель чорного кольору, розміром приблизно 0,5 м; кріплення до відеореєстратора чорного кольору, якими заволодів ОСОБА_3 , що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити у його власності; свердло металеве сірого кольору, розміром приблизно 20 см., що передане на зберігання до камери речових доказів Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві знищити; компакт-диск марки «Verbatim», CD-R 52x 80 min 700 mb, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя