11-сс/775/167/2018(м)
263/6601/18

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
28 березня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Органами досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється в сприянні діяльності терористичної організації.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що в ухвалі, яка оскаржується немає обґрунтування прийнятого рішення та відсутній судовий аналіз самої обґрунтованості підозри. Захиснику не було представлено відеозапису до протоколу обшуку, а відтак є підстави вважати, що обшук був проведений з порушенням ч. 10 ст. 236 КПК України. Звертає увагу на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує на відсутність висновків вибухотехнічної експертизи. В ухвалі не зазначено обґрунтування щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Вказує на розбіжність положень п. 5 ст. 176 КПК України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і як наслідок можливості обрання іншого виду запобіжного заходу в категорії справ, визначених ч. 5 ст. 176 КПК України. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати або обрати ОСОБА_8 інший, більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Слідчий суддя при продовженні застосування запобіжного заходу врахував положення ст.ст. 197, 199 КПК України належним чином, та врахував ризики, визначені ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_8 підозрюється за ч. 1 ст. 258-3 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.
Колегія суддів відмічає, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що наявність заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не зменшилась, що дає достатні підстави слідчому судді для продовження строку тримання під вартою.
При продовженні ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що він може здійснити хоча б одну з дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Продовжуючи строк застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на значний строк.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і не підлягаючими задоволенню доводи апеляційної скарги про необхідність скасування або зміни запобіжного заходу.
З моменту обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу і на час продовження запобіжного заходу, а також на момент розгляду вказаного питання судом апеляційної інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК Україні, і наведені слідчим в клопотанні не зменшилися, що підтвердив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 колегія суддів відмічає наступне. У Рішенні ЄСПЛ по справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Наявність обґрунтованої підозри вже була встановлена під час обрання запобіжного заходу та його продовження.
Відповідно до ст. 178 КПК України колегія суддів враховує, що в даному провадженні є подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного і продовження раніше обраного щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою винесена законно та обґрунтовано, з врахуванням вимог, передбачених КПК України.
Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені обставини, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжувати протиправну діяльність обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без визначення застави, врахував як наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв`язки.
Колегія суддів погоджується, що прокурором доведено як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про що свідчать матеріали кримінального провадження.
Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги щодо врахування в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених п.п. 2-4 ст. 177 КПК України, про які не йшлося в ухвалі про обрання запобіжного заходу, спростовуються матеріалами справи. Так, в ухвалі про обрання запобіжного заходу слідчий суддя вказав на наявність ризиків, передбачених частиною, а не пунктом 1 ст. 177 КПК України. В ч. 1 вказаної норми закону містяться всі ризики, які в свою чергу зазначені під пунктами. В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя конкретизував положення закону і вказав про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої ст. 177 КПК України.
Отже порушень вимог закону в цій частині слідчим суддею також не допущено.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності висновку вибухотехнічної експертизи, яка б підтверджувала причетність ОСОБА_8 до інкримінуємого злочину спростовується матеріалами справи. Так, відповідно до висновку Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз № 64 від 04.05.2018 р. (а.с. 51-54) надані на експертне дослідження предмети до використання за призначенням (вибуху) придатні.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо розбіжностей положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з положеннями національного законодавства (ч. 5 ст. 176 КПК України) колегія суддів відмічає наступне. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод було ратифіковано.
Пуктом b) ч. 1 ст. 5 вищевказаної Конвенції визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. В даному випадку відносно ОСОБА_10 відбувається процедура законного арешту, відтак порушень в контексті застосування положень ч. 5 ст. 176 КПК України поряд з положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів не вбачає.
Дана позиція повністю узгоджується з рішенням ЄСПЛ у справі Medvedyev and Others v. France (Медвєдєв та інші проти Франції) [ВП], § 79 де зазначено, що для того, щоб відповідати вимогам законності, тримання під вартою повинно здійснюватися «відповідно до процедури, передбаченої законом». Це означає, що тримання під вартою має відповідати матеріальним і процесуальним нормам національного права (чи міжнародного права, коли це доречно).
Постановою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_11 продовжено строк досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню до чотирьох місяців (а.с.64-66).
Враховуючи співвідношення доцільності подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення досудового розслідування, а саме: встановити інших осіб, причетних до вчинення злочину; встановити та допитати всіх свідків; отримати результати проведення призначених судових експертиз; провести великий обсяг слідчих (розшукових) дій, у тому числі за участю підозрюваного, який перебуває в умовах СІЗО м. Маріуполя Донецької області; провести процесуальні дії зі свідками, які проживають на лінії розмежування в Донецькій та Луганських областях, поблизу місць проживання яких постійно проходять бойові зіткнення; відкрити стороні захисту матеріали досудового розслідування; скласти та вручити підозрюваному і захиснику обвинувальний акт, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою і погоджує його.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Судді: