Справа № 740/4389/13-к
Провадження № 1-в/740/92/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 рокум.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника відділу з питань пробації ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині клопотання начальника Ніжинського міськрайонного відділу з питань пробації про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.10.2013 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном три роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив його від відбування покарання з іспитовим строком три роки, поклавши обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

В клопотанні Ніжинського міськрайонного відділу з питань пробації ставиться питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного судом на підставі ст.78 КК України.

Представник відділу з питань пробації клопотання підтримав та просив задовольнити його з підстав викладених в ньому.

Засуджений в судовому засіданні просив задовольнити клопотання та звільнити його від відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив клопотання органу пробації зважаючи на те, що ОСОБА_5 під час іспитового строку вчинив злочин, на даний час розгляд справи відносно нього перебуває в Носівському районному суді.

Заслухавши прокурора, представника відділу з питань пробації, засудженого, дослідивши клопотання та особову справу суд приходить до наступних висновків.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 29.10.2013 ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном три роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив його від відбування покарання з іспитовим строком три роки, поклавши обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

04.12.2013 року до Ніжинського міськрайонного відділу з питань пробації на виконання надійшов вирок суду відносно ОСОБА_5 .

24.12.2013 року ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.05.2014 року ОСОБА_5 засуджений за ст. ст. 185 ч.1, 28 ч.1, 190 ч.2, 70 ч.1 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі. На підставі п «в» ст.1, ст. 9 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.3 ч.2 Закону «України «Про застосування амністії в Україні» звільнений від відбування покарання.
Вказаний вирок при вирішенні клопотання судом до уваги не береться зважаючи на те, що злочин був вчинений ОСОБА_5 до призначення іспитового строку визначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду від 29.10.2013 року.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання в.о. начальника Ніжинського міськрайонного відділу КВІ про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2013 року для відбування покарання.
Відповідно до ч.1 статті 78 Кримінального кодексу України та ч.2 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Стаття 62 Конституції України, ч.2 статті 2 Кримінального кодексу України та ч.1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України визначають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зі змісту ч. 3 ст.75 та ч. 1 ст.78 Кримінального кодексу України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду - особа відповідно до ч. 1ст. 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1ст. 9 Конституції України, ч. 1ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-ІV«Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
Судом встановлено, що термін іспиового строку, призначеного ОСОБА_5 вироком Ніжинського міськрайонного суду від 29.10.2013 року закінчився 29 жовтня 2016 року. Інших обвинувальних вироків за злочини вчинені під час іспитового строку відносно ОСОБА_5 , судами на даний час не постановлено. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення подання органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку.
Заперечення прокурора про необхідність відмови в задоволенні подання виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання думки щодо винуватості особи у скоєному новому злочині.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99).
Встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 190 КК України внесеному до ЄРДР за №0001627- 10 жовтня 2016 року, судом на даний час не розглянуто, обвинувальний вирок у справі не винесено, вину обвинуваченого не доведено.
З огляду на вищевикладене клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2013 року.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1