29.08.2018
1-кп/642/74/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12,13, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ

В провадження Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України.

Судом на обговорення поставлено питання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважали можливим продовжити строки тримання обвинувачених під вартою, вказуючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та їх захисники покладались на розсуд суду.
Колегія суддів вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не встановлено.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зокрема обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 років.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються під час дії запобіжного заходу, які визначені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, їх репутацію, вік та стан здоров`я, відомості про особу, вважає за необхідне подовжити раніше обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб, оскільки на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.
Керуючись ст. 177, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 27 жовтня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3