Справа № 308/9728/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке 18.04.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085, за ознаками ч.3,5 ст.27 ч.3 ст.190, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження домоволодіння житловий будинок ,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке 18.04.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085, за ознаками ч.3,5 ст.27 ч.3 ст.190, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження домоволодіння житловий будинок.

В обґрунтування клопотання зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням, у не встановлений час у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння правом на майно, а саме на земельну ділянку у с. Діброва (Нижня Апшпа), Тячівського району. З метою втілення злочинного умислу ОСОБА_3 , розробила шахрайську схему, з залученням приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 , для реалізації свого злочинного умислу.

В клопотанні вказано, що на реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, з метою незаконного збагачення, шляхом обману та зловживанням довірою, використовуючи попередньо виготовлений при невстановлених слідством обставинах Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-0011 №1295 виданий ніби 23 травня 1997 року Дібрівською сільською радою, Тячівського району за №3 у якому містяться явні видимі підчистки, та достовірно знаючи про те, що жодних підстав для набуття права власності на вказану земельну ділянку у неї не має та рішень Дібрівською сільською радою Тячівського району про виділення їй у власність земельної ділянки не приймались, 14 липня 2014 року залучивши до своєї злочинної діяльності приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 , подала останній вказаний вище підроблений державний акт.

Слідчий зазначає, що в свою чергу ОСОБА_4 , прийняла вказаний акт з явними видимими підчистками та на підставі якого склала відповідні договори купівлі продажу, які незаконно зареєструвала в реєстрі за №877, 879, на підставі яких ОСОБА_3 продала земельну ділянку за кадастровим номером :03:002:0205 площею 0,2500 га на суму 134 000, 00 гривень з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а земельну ділянку за кадастром номером :03:002:0200 площею 0, 5473 га. на суму 114 933,00 гривень з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь покупця ОСОБА_5 .

Слідчий вказує, що таким чином, ОСОБА_3 , закінчила злочинний умисел та продала у незаконний спосіб право на розпорядження земельною ділянкою, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В клопотанні вказано, що в результаті вказаних шахрайських дій, ОСОБА_3 позбавила громаду с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області та державу в цілому, права власності на земельну ділянку площею 0,844 га, ринковою вартістю 259 550 гривень (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень).

Слідчий вказує, що крім цього, ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, з метою незаконного збагачення, використала попередньо виготовлений Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-0011 №1295 виданий ніби 23 травня 1997 року Дібрівською сільською радою Тячівського району за №3 у якому містяться явні видимі підчистки, та достовірно знаючи про те, що жодних підстав для набуття права власності на вказану земельну ділянку у неї не має, та рішень Дібрівською сільською радою Тячівського району про виділення їй у власність земельної ділянки не приймались, залучивши до своєї злочинної діяльності приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 . У свою чергу ОСОБА_4 , усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_6 , прийняла вказаний акт з явними видимими підчистками та на підставі якого склала відповідні договори купівлі-продажу, які зареєструвала в реєстрі за №877, 879, у відповідності до яких ОСОБА_3 продала земельну ділянку за кадастровим номером :03:002:0205 площею 0,2500 га на суму 134 000, 00 гривень з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а земельну ділянку за кадастром номером :03:002:0200 площею 0, 5473 га. на суму 114 933,00 гривень з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь покупця ОСОБА_5 .

Так, слідчий зазначає, що в результаті використання ОСОБА_3 завідомо підробленого Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-0011 №1295 виданого ніби Дібрівською сільською радою Тячівського району від 23.04.1997 року №3 та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №174 від 23.04.1997, ОСОБА_3 позбавила громаду с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області та державу в цілому права власності на земельну ділянку загальною площею 0,844 га, ринковою вартістю 259 550 гривень (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) гривень.

У сукупності своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.27- ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. 20.08.2018 їй повідомлено про підозру у вчиненні вказаних правопорушень.

15.08.2018 у кримінальному провадженні прийнято постанову про визнання речовими доказами земельних ділянок за кадастровим номером :03:002:0205 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку за кадастром номером :03:002:0200 площею 0, 5473 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на тій підставі, що по своїй суті земельні ділянки є матеріальними об`єктами, які буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметами, які були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчий вказує, що згідно Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно №135485500 від 25.08.2018 щодо наявності нерухомого майна у підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 , встановлено належне їй майно: домоволодіння житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно клопотання, вказано, що органом досудового розслідування ставиться клопотання перед слідчим суддею про арешт нерухомого майна ОСОБА_3 , з метою забезпечення цивільного позову.

ч. 3 ст. 170 КПК України чітко встановлює, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 40, 98, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий просить накласти арешт у вигляді заборони на відчуження домоволодіння житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , з метою забезпечення цивільного позову.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України.

В порушення п.1 ч.2 ст.171 КПК України в клопотанні не зазначено підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, та до клопотання не додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, згідно поданого клопотання ОСОБА_3 20.08.2018 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27- ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Слідчим вказується що арешт вказаного в клопотанні нерухомого майна потрібно здійснити з метою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України чітко встановлює, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

При цьому, відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Однак відомостей про цивільний позов у даному кримінальному провадженні слідчим не надано, до матеріалів клопотання не додано цивільного позову.

Частина 2 статті 170 КПК України визначає чіткий перелік такої мети, при цьому потрібно чітко зазначити підставу та відповідно обґрунтувати необхідність арешту.

В клопотанні вказано лише посилання на норми статей кримінального процесуального кодексу.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132 та 172 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину; правову підставу для арешту майну; можливий розмір майнової шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке 18.04.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085, за ознаками ч.3,5 ст.27 ч.3 ст.190, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження домоволодіння житловий будинок - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1