Номер провадження 11-кп/775/476/2018

УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті кримінальне провадження № 0003005 за апеляційною скаргою захисника на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2017 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижня-Салба Свердловської області РФ, не судимого, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА

Згідно вироку, 01 жовтня 2016 року приблизно о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на території взводного опорного пункту (далі - ВОП) «Колобок» військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який розташований на пересічній ділянці місцевості поблизу АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до військовослужбовця вказаної військової частини солдата ОСОБА_8 , які виникли через словесні образи з приводу крадіжки телефону ОСОБА_9 , бажаючи помститись, маючи намір на позбавлення життя солдата ОСОБА_8 способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взявши у руки корпус гранати Ф-1 в конструктивному поєднані з підшивачем УЗРГМ, які утворюють гранату Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів та зайшовши до бліндажу вказаного ВОПу, розташованого на пересічній ділянці місцевості поблизу АДРЕСА_2 , де солдат ОСОБА_8 спав, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що у зазначеному бліндажі знаходився військовослужбовець ОСОБА_10 та проживають інші військовослужбовці, розуміючи, що вказаним способом він також може спричинити смерть іншим особам, висмикнувши кільце із УЗРГМу гранати Ф-1, тобто привівши її в бойову готовність, поклав її на ліжко з тілом сплячого солдата ОСОБА_8 з правого боку тулубу, яка через декілька секунд вибухнула. Від отриманих тілесних ушкоджень, які несумісні з життям, ОСОБА_8 помер на місці події 01 жовтня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що докази, які були досліджені в суді, не вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Судом першої інстанції допущена значна перерва при розгляді справи між дебатами та останнім словом, що порушило право обвинуваченого на захист та негативно вплинуло на висновки суду, викладені у вироку.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

На підставі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки суду, що ОСОБА_7 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України за обставин, як вони встановлені вироком, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що після чергування він повернувся, приблизно після 22.00 годині до свого бліндажу відпочивати дивився кіно в ноутбуці. В бліндажі вже спав ОСОБА_8 на своєму ліжку. Крим них в бліндажі проживали ще військовослужбовці. Солдат ОСОБА_11 з ними не проживав, він проживав в іншому бліндажі. В бліндажі було темно. Через деякий час до бліндажу хтось мовчки зайшов, він не звернув уваги та думав, що це повернулись хлопці після чергування, які мешкали у бліндажі. Через невеликий проміжок часу він почув щелчок запалу гранати та через декілька секунд пролунав вибух. Його оглушило та він вибіг з бліндажу, коли отямився, то повернувся до бліндажу та побачив на ліжку ОСОБА_8 в крові, поблизу якого він також побачив іншого військовослужбовця. Хто це був, він не зрозумів, оскільки сильно не придивлявся. Він одразу побіг до командира ОСОБА_12 та повідомив, що у бліндажі де він проживав стався вибух та постраждав ОСОБА_8 . Більше до бліндажу він не повертався, оскільки перебував у шоковому стані. Бачив як з бліндажу, де він проживав виносили тіло ОСОБА_8 та тіло пораненого солдата ОСОБА_7 . Крім того, зазначив, що в день вибуху у бліндажі між солдатами ОСОБА_11 та ОСОБА_13 стався конфлікт з приводу викрадення мобільного телефону ОСОБА_11 , про який було відомо командиру. Також зазначив, що в нього та ОСОБА_13 гранат не було. Він виключає можливість закидування гранати із зовні, оскільки місце вибуху знаходилось на ліжку ОСОБА_13 і він би також в такому випадку отримав би порання. Як було підкладено гранату до ліжка ОСОБА_13 , він не бачив, але впевнений, що це зробив ОСОБА_7 . Для того, щоб граната потрапила на ліжко ОСОБА_13 , необхідно зайти та покласти її саме на ліжко, закинути її на ліжко практично не можливо. Крім того, ОСОБА_14 пояснив, що до бліндажу потрапити в той час стороння особа не могла, оскільки територія місця дислокації частини охороняється та маються пости.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що точної дати він не пам`ятає, можливо наприкінці вересня 2016 року, приблизно після 22 години вечора до нього прибіг підлеглий солдат ОСОБА_14 та повідомив, що в бліндажі де він проживає стався вибух. Прибувши до бліндажу він побачив двох військовослужбовців ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , останній подавав ознаки життя. Коли інші військовослужбовці винесли ОСОБА_8 , то останній не подавав ознаки життя та у нього був відсутній пульс. При спробі військовослужбовців винести ОСОБА_11 з бліндажу, останній чинив опір, направляв зброю та вів себе неадекватно та висловлювався нецензурною лайкою, про що йому доповів військовослужбовець ОСОБА_16 . Коли усмирили ОСОБА_11 та витягли останнього з бліндажу, він побачив, що у нього травмовані ноги. З приводу події, що трапилась у бліндажі ОСОБА_11 нічого не казав, якось дивно себе поводив начебто був у стані наркотичного сп`яніння. Крім того, додав, що військовослужбовці ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не отримували гранати. ОСОБА_11 проживав в іншому бліндажі з іншими військовослужбовцями, серед яких був солдат ОСОБА_17 у якого напередодні події з ОСОБА_8 зникла одна граната. Крім того, додав, що приблизно за 4 години до загибелі ОСОБА_8 між останнім та ОСОБА_7 трапився конфлікт з-за мобільного телефону. ОСОБА_7 обвинувачував ОСОБА_8 в крадіжці його мобільного телефону. Розібравшись із вказаною ситуацією, телефон був знайдений в бліндажі, де живе ОСОБА_11 під ліжком. Крім того, зазначив, що стороння особа проникнути на територію частини не може.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що в день загибелі ОСОБА_8 він бачив, що між солдатами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, як він пам`ятає з приводу викрадення телефону ОСОБА_7 , який як вияснилось пізніше останній просто загубив. Бачив, як ОСОБА_13 та ОСОБА_11 біля посту сварились та штовхали один одного, але до бійки не дійшло. В той же день коли він перебував біля свого бліндажу, він почув крики біля бліндажу де проживав ОСОБА_8 , прибігши до вказаного бліндажу, він побачив дим з нього, та як інші військовослужбовці когось витягували. Він побачив, що витягують ОСОБА_19 на животі якого він побачив пошкодження - дирку. Він допоміг винести тіло ОСОБА_8 на гору, а потім повернувся до бліндажу та побачив ОСОБА_7 , який в руках тримав гранатомет та направив на нього. Застосувавши силу до ОСОБА_7 , він забрав у нього гранатомет. Під час витягування з бліндажу ОСОБА_7 продовжував чинити опір, доки його не витягнули на вулицю. Крім того, зазначив, що закинути гранату ззовні в бліндаж де знаходився ОСОБА_8 неможливо. Якщо б закинули гранату ззовні, то обвинувачений, а також військовослужбовець ОСОБА_10 також би загинув.

З протоколу огляду місця події від 02.10.2016 з фототаблицею до нього вбачається, що 02.10.2016 з 04.00 год. по 07.30 год. у с. Семигір`я Бахмутського району Донецької області було проведено огляд відкритої ділянки місцевості розміром 20х20 метрів, розташованої в с. Семигір`я Бахмутського району Донецької області та бліндаж опорного пункту «колобок» військової частини НОМЕР_1 . Оглядом металевого ліжка №1 (спальне місце ОСОБА_8 ), розташованому в нижній частині бліндажу встановлено, що в середині ліжка мається великий отвір округлої форми з розірваним матрацом та пошкодженням металевої сітки. На металевій рамі ліжка виявлено речовину бурого кольору, схожу на кров. На підлозі під вказаним ліжком виявлено та вилучено скобу від запалу 7-77 УЗГРМ УЗУП, номер 386-96-77. Оглядом нижнього ліжка №2 (місце де знаходився обвинувачений ОСОБА_7 ) встановлено, що на ліжку мається два матраци світлого та чорного кольору, на яких виявлено та вилучено металевий фрагмент циліндричної форми довжиною 2,2х1см, деформований металевий фрагмент неправильної форми та фрагменти з плямами бурого кольору, зовні схожі на кров.

З висновку експерта № 331 від 03.10.2016 року вбачається, що смерть ОСОБА_8 наступила 01.10.2016 р. в результаті мінно-вибухової травми з множинними осколковими пораненнями тулуба з пошкодженням ребер справа, внутрішніх органів (легень, печінки, шлунка, підшлункової залози, правої нирки, товстого та тонкого кишечнику, черевного відділу аорти), яка ускладнилась гострою крововтратою. На момент смерті ОСОБА_8 був тверезий, про що свідчить не виявлення етилового спирту в крові при судово-токсикологічному дослідженні.

З висновку експерта № 464 від 04.10.2016 р. вбачається, що у ОСОБА_7 під час огляду виявлені ушкодження, які утворились внаслідок мінно-вибухової травми та як потребуючи для одужання строк більш 21-го дня відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дані ушкодження могли утворитись в строк та при обставинах зазначених у постанові слідчого, тобто внаслідок вибуху гранати 01.10.2016 р.

Виходячи з характеру та локалізації виявлених тілесних ушкоджень, можливо вважати, що ОСОБА_7 під час вибуху знаходився передньою поверхнею тіла до вибухового пристрою.

Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у скоєнні ним інкримінованого йому злочину.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо безпосереднього підкладування ОСОБА_7 гранати на ліжко ОСОБА_8 є неспроможніми та спростовуються показанями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , які повідомили суду, що після вибуху у бліндажі в ньому знаходився ОСОБА_7 , висновком експерта № 464, відповідно до якого за результатами освідування ОСОБА_7 у нього були виявлено тілесні ушкодження, які утворились внаслідок мінно-вибухової травми. З показань свідків вбачається, що у ОСОБА_7 був мотив на вчинення злочину, викликаний образою на потерпілого через зникнення мобільного телефону.

З висновку судово-психіатрічної експертизи №1082 від 19.10.2016 року вбачається, що при проведенні експертизи обвинувачений ОСОБА_7 до продуктивного контакту доступний та пояснив, що з серпня 2016 року проходив службу у в/ч ПП НОМЕР_1 . В цій же частині проходив службу ОСОБА_8 01.10.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт через зникнення мобільного телефону ОСОБА_7 . Після того як він знайшов телефон, вони випили разом каву та конфлікт був вичерпаний. Разом з тим, у нього залишилось почуття образи на ОСОБА_8 . Він вирішив налякати потерпілого. Зайшов до бліндажу потерпілого та поклав йому на ліжко гранату. Наміру на вбивство не було. ОСОБА_20 зазначив, що він невдало поклав гранату, а потім зачепив чеку після чого стався вибух ( том 2 а.с. 170-174).

Сукупність вказаних доказів, а також характер та локалізація тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_8 , спростовує твердження захисника щодо можливості закидання гранати невстановленими особами ззовні до приміщення бліндажу.

Судова колегія не погоджується з доводами захисника про порушення права обвинуваченого на захист та вважає їх безпідставними. На думку судової колегії, перерва в судовому засіданні між дебатами та останнім словом не порушила право обвинуваченого на захист та не є підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції взяв до уваги конкретні обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем служби, тяжких захворювань не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, тому покарання у виді 12 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , засудженого за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: