У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваної ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000431 від 06 квітня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2, ч. 1 ст. 369 КК України,
В С Т А Н О В И В :
03 травня 2018 року слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти у сумі 202 000 доларів США, 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_4 .

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що другим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.04.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000431, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2, ч. 1 ст. 369 КК України.

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 23.12.2016 уклала договір № з ПАТ Державний експортно-імпортний банк України, в особі заступника начальника операційного управління - начальника відділу обслуговування клієнтів АТ Укрексімбанк ОСОБА_8 про надання у майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 - предметом вказаного договору є те, що банк передає, а наймач приймає у строковий платний майновий найм (оренду) індивідуальний банківський сейф № НОМЕР_1 , розташований у сховищі для індивідуальних сейфів банка, за адресою, м. Київ, вул. Антоновича, 127. Сейф передається у майновий найм (оренду) наймачу, з метою зберігання у ньому документів, грошових коштів та цінностей.

Крім цього, згідно п. 2.1 вказаного договору - строк майнового найму (оренди) сейфа складає 182 (сто вісімдесят два) календарних днів. Перебіг строку оренди починається у день набрання чинності цим договором та закінчується 22.06.2017.

В подальшому, 23.12.2016 ОСОБА_4 видала довіреність під номером 1, якою уповноважила свого чоловіка ОСОБА_9 бути представником перед ПАТ Державний експортно-імпортний банк України з правом вчиняти від її імені будь-які визначені представником самостійно і на власний розсуд дії та правочини з усіх питань, що пов`язанні з виконанням договору про надання у майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа та користування індивідуальним банківським сейфом № 904.

Разом з цим, 04.07.2017 між ОСОБА_4 та ПАТ Державний експортно-імпортний банк України, в особі керівника напряму обслуговування фізичних осіб операційного управління АТ Укрексімбанк ОСОБА_10 укладено додаткову угоду № /01 до договору про надання у майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа від 23.12.2016 № . Відповідно до п. 1 додаткової угоди, строк майнового найму (оренди) сейфа складає 560 (п`ятсот шістдесят) календарних днів та закінчується 06.07.2018.

Під час слідства, 20.12.2017, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва проведено обшук у приміщені АТ Укрексімбанк (МФО 322313), за адресою, м. Київ, вул. Антоновича, 127, де в індивідуальному сейфі № 904, який, на підставі договору № , наймала та використовувала ОСОБА_4 , виявлено та вилучено грошові кошти в загальній сумі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, підстав набуття у власність яких офіційно не підтверджено доказами.

Вказані грошові кошти входили до переліку щодо яких було надано дозвіл на відшукання ухвалою суду.

Разом з цим, за результатами огляду Інтернет сайту https://public.nazk.gov.ua/search, а саме декларації ОСОБА_4 , встановлено, що грошові кошти, які вилучено в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 , який наймала та використовувала остання у приміщені АТ Укрексімбанк за договором № , в декларації не зазначено, відомості про грошові активи відсутні.

Отже, ОСОБА_4 , перебуваючи з 06.07.2016 на посаді начальника управління ліцензування виробництва, імпорту лікарських засобів, контролю за дотриманням ліцензійних умов та сертифікації Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, будучи державним службовцем, а відтак суб`єктом, на якого поширюється дія підпункту в пункту 1 частини першої статті 3 Закону України Про запобігання корупції від 14.10.2014 № 1700-УІІ, в порушення вимог вказаного вище законодавства, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість внесення відомостей до декларації, будучи попередженою щодо необхідності декларування шляхом реєстрації необхідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, а також достовірно знаючи про те, що у разі суттєвої зміни у майновому стані повинна внести відомості до декларації, такого повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції, 30.03.2017, о 19 год. 01 хв., перебуваючи на території міста Києва, подала як суб`єкт декларування до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, до якої внесла завідомо недостовірні відомості, які мають неправдивий, хибний характер, в частині грошових активів, про які остання усвідомлювала на момент подання декларації.

02.02.2018 проведено огляд грошових коштів в загальній сумі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які цього ж дня приєднано до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ.

Вказані грошові кошти мають значення для досудового розслідування як докази вчинення кримінального правопорушення та здобуті злочинним шляхом і є доказуванням у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2, ч. 1 ст. 369 КК України

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, окрім цього зазначив, що арешт на грошові кошти слід накласти задля збереження в якості речового доказу, окрім цього вказав, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України, а саме ці грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення вказаного клопотання та зазначив, що слідчим було пропущений строк для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно оскільки, відповідно ст. ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня, у разі вилучення майна під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді клопотання про арешт майна повинно бути подано протягом 48 годин, інакше майно повертається особі, в якої було вилучено, окрім цього вказав, що зазначені грошові кошти не є речовим доказом, оскільки вони не містять слідів кримінального правопорушення, тобто не мають доказового значення, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши думку прокурора, захисника підозрюваної, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.11.2017 року надано дозвіл на проведення обшуку у банківській скриньці в приміщеннях АТ «Укрексімбанк» (МФО 322313), розташованому за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 127, зареєстровані на праві власності за ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», яку орендує та використовує в своїй діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання в тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом від протиправної діяльності.
Згідно протоколу обшуку від 20.12.2017 року, грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_4 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури міста Києва, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000431 повернути ОСОБА_4 речі, а саме грошові кошти у сумі 202 000 доларів США, 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який орендувала ОСОБА_4 .

03.05.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи, що у клопотанні слідчого про накладення арешту не розкрита можливість накладення арешту з метою спеціальної конфіскації, то дане питання слідчим суддею не розглядається.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так постановою слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчим органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_6 від 02 лютого 2018 року грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_4 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000431.

Слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Поряд з цим, посилання адвоката ОСОБА_5 на невиконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2018 року, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у накладенні арешту на майно.

Твердження адвоката про відсутність доказів, які б підтверджували, що вилучені в ході обшуку грошові кошти були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слід визнати необґрунтованими, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовими доказами від 02 лютого 2018 року, відповідно до якої вилучені грошові кошти визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом, з посиланням на ті обставини, що вилучені грошові кошти містять відомості, які можуть бути використані як докази обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи адвоката з приводу того, що сам по собі факт визнання майна речовим доказом, не є підставою для накладення арешту, не заслуговують на увагу, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що мало місце у даному випадку.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також необґрунтованими є посилання адвоката на необхідність відмови у задоволенні клопотання про накладенню арешту з тих підстав, що слідчим порушено строк звернення до суду з клопотанням про арешт, оскільки такий термін для майна дозвіл на вилучення якого надано ухвалою про обшук, законом не встановлено.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку про те, що виявлене майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, тобто є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст. 366-1, ч. 1 ст. 368-2 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти у розмірі 202 000 доларів США; 5 500 ЄВРО та 300 швейцарських франків, які були вилучені під час обшуку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, який орендувала ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1