АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1138/17 Номер провадження 11-кп/786/824/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами начальника Козельщинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.04.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Пашківка Козельщинського району Полтавської області, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 14.12.2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, 70, 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі. 20.09.2017 року звільнений в зв`язку з відбуттям покарання.

засуджений:

- за ч.2 ст. 185 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 289 КК України - на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

За епізодом крадіжки майна у ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_8 виправданий.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в такому.

20.09.2017 року, близько 23.00 год., ОСОБА_8 із житлового будинку, що знаходиться в с.Верхня Жужманівка, Козельщинського району Полтавської області, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: мобільний телефон «HUAWEI» вартістю 2 043,69 грн. та планшет «SAMSUNG» вартістю 3 879, 22 грн., чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 5 922, 91 грн.
21.09.2017 року, близько 08.00 год., ОСОБА_8 незаконно заволодів належним ОСОБА_11 транспортним засобом марки „ВАЗ 21051, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився по вул.Першотравнева в с.Ольгівка, Козельщинського району, Полтавської області, але, не впоравшись з його керуванням, здійснив наїзд на огорожу сусіднього будинку, пошкодивши огорожу та автомобіль.
На початку жовтня 2017 року, у вечірній час доби, ОСОБА_8 на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_12 , шляхом розбиття віконного скла, проник до приміщення будинку, звідки повторно, таємно викрав майно на загальну суму 728, 86 грн., чим спричинив потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та засудити за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вважав, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_8 за фактом крадіжки майна ОСОБА_9 .. При цьому вказав, що суд першої інстанції не повною мірою врахував показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протокол огляду місця події від 25.10.2017 року домоволодіння ОСОБА_9 , протокол огляду коробки з-під пилососа „Самсунг, довідки-вартості викраденого майна, що доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину.

Окрім того, не взято до уваги, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних злочинів, ніде не працює, негативно характеризується за місцем проживання, перший епізод злочинної діяльності вчинив у день звільнення з місць позбавлення волі. Вважав, що суд безпідставно не врахував обставини, що обтяжують покарання, а саме - рецидив злочинів (за всіма епізодами), вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку (за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом у потерпілого ОСОБА_11 ).

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_8 , він не погоджується із вироком суду та просить його скасувати. В ході апеляційного розгляду обвинувачений уточнив свої вимоги та просив виправдати його за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом і пом`якшити призначене покарання.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, та про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, належним чином мотивований та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, а щодо крадіжки майна ОСОБА_10 та ОСОБА_12 також і не оспорюється в апеляційних скаргах.

Винуватість ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, всупереч твердженню обвинуваченого, є повністю доведеною.

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що 21.09.2017 близько 8 год. його автомобіль ВАЗ 21051 стояв біля двору за місцем проживання потерпілого. До нього в будинок зайшли ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_16 поклав ключі від автомобіля на столі. Через деякий час він виявив, що зі столу зникли ключі, а потім з`ясувалось, що обвинувачений сів за кермо та розбив його автомобіль.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_16 . Також свідок зазначив, що коли автомобіль зупинився після удару об дерево, він підбіг до автомобіля. В цей час обвинувачений тягнувся до коробки передач та мав намір їхати на автомобілі далі.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що вона бачила ОСОБА_8 у автомобілі потерпілого. На цьому автомобілі обвинувачений поїхав заднім ходом та в`їхав у її паркан.

Такі показання потерпілого та свідків підтверджуються протоколом огляду від 21.09.2017, по АДРЕСА_2 поряд з парканом виявлено автомобіль ВЗ21051, який належить ОСОБА_11 , що мешкає на цій же вулиці у будинку АДРЕСА_4 . При цьому паркан та задня частина автомобіля пошкоджені. (а.с.110-112 т.2)

Тобто, дії обвинуваченого, який викрав ключ від автомобіля із будинку потерпілого, здійснив активні дії щодо запуску двигуна, свідчать про те, що він мав намір на умисне незаконне заволодіння транспортним засобом. При цьому даний злочин є закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна.

Отже, доводи ОСОБА_8 про те, що він не мав наміру заволодіти автомобілем та лише випадково повернув ключ, який перебував у замку запалення, і автомобіль несподівано для нього розпочав рух, є неспроможними та спростовуються викладеними вище доказами.

Показання свідка ОСОБА_13 про те, що вона бачила ключі у замку запалення, не спростовують висновку суду щодо того, що перед цим ОСОБА_8 викрав вказані ключі із будинку потерпілого.

Таким чином, винуватість обвинуваченого у незаконному заволодінні транспортним засобом є повністю доведеною.

Доводи прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_8 за епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України також є необґрунтованими. Суд першої інстанції детально дослідив та проаналізував надані сторонами докази, які прямо не підтверджують факту причетності ОСОБА_8 до таємного викрадення майна ОСОБА_9 . При цьому суд навів мотиви свого рішення та дійшов до обґрунтованого висновку про вичерпання можливості отримати докази для підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину. Більше того, в апеляційній скарзі прокурора також відсутні посилання на наявність належних і допустимих доказів, які б спростовували ці висновки суду.

Так, в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено об`єктивних даних, що свідчили б про проникнення обвинуваченого до будинку потерпілої, заволодіння та розпорядження її речами. Пилосос та скати, які зі слів свідка ОСОБА_11 обвинувачений пропонував у нього придбати, та пилосос, який зі слів ОСОБА_14 обвинувачений приносив додому, свідки не бачили, ці речі не вилучалися та не оглядалися, що саме це були за пилосос та скати, їх виробник, модель, технічні характеристики, невідомо. Які конкретно речі знаходились у сумках ОСОБА_8 , коли його бачила свідок ОСОБА_13 , не встановлено. Свідок ОСОБА_17 вказала, що вона знайшла шубу, викрадену у ОСОБА_9 . Тобто, причетність ОСОБА_8 до викрадення цієї речі показаннями зазначеного свідка не підтверджується.

Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_8 за фактом викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам провадження та є правильним.

Твердження прокурора про безпідставне неврахування судом обставин, що обтяжують покарання, є необгрунтованими.

Так, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, передбачених відповідними частинами статей 185 та 190 КК України. Дана обставина врахована судом при кваліфікації дій обвинуваченого як кваліфікуюча ознака повторність і не може бути також врахована як обставина, що обтяжує покарання, рецидив злочину.

Об`єктивних даних про стан сп`яніння ОСОБА_8 під час незаконного заволодіння транспортним засобом в ході судового розгляду не встановлено.

Незаконне заволодіння транспортним засобом відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту. Тобто, безпосереднім об`єктом цього злочину є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху механічного транспорту. Отже, вік потерпілого у даному випадку не має значення, а тому підстав для визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, немає.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до положень ст.ст. 65, 70 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують. Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання, а також доводи ОСОБА_8 про його суворість є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.04.2018 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4