В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002580 від 15.08.2018 р., про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польової пошти НОМЕР_1 , номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї, молодшого сержанта, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України,

встановив:

03 травня 2017 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї вказаної військової частини. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час дії особливого періоду, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 22 травня 2018 року до місця проходження служби військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин не з`явився та незаконно був відсутній на військовій службі до 11 червня 2018 року, проводячи час на власний розсуд, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості, укладеною 22 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч. 5 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди випливає, що ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому, ОСОБА_4 погоджується на призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачене законом за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 6800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений ОСОБА_4 згоден. Наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, згідно з ст. ст. 473, 394, 474, 476 КПК України та ст. 389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі, підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 22.08.2018 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода про визнання винуватості від 22.08.2018 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення, вказує на кваліфікацію діянь за ч. 4 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про примирення вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про примирення від 22.08.2018 року вимогам ст. ст. 469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Кримінальним кодексом України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд, при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає: щире каяття та сприяння у розкритті злочину, безпосередню участь у бойових діях під час проведення АТО.

За таких обставин, суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 69 КК України. Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено законом - у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 6800,00 грн.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода, укладена 22 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Судові витрати, речові докази по кримінальному провадженню - відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Угоду про визнання винуватості від 22 серпня 2018 року, укладену між ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 6800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1