Справа № 299/2471/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/128/18 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2017.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ірлява Ужгородського району, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.186 КК України на п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань апробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 - домашній арешт залишено без змін.

Речові докази: мобільний телефон марки «NOUS NS3», сірого кольору, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_10 передано останньому як власнику.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 494( чотириста дев`яносто чотири) грн. 35 коп..

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.

30.03.2017, близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи з тильної сторони гуртожитку Вищого професійного училища №34, що розташований по вул. Івана Франка, 116 в м. Виноградів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, відкрито, з особистих корисливих спонукань, ігноруючи волю ОСОБА_11 , погрожуючи останньому нанесенням тілесних ушкоджень та нанісши потерпілому один удар в ліву частину живота, який завдав фізичного болю потерпілому, але не спричинив тілесних ушкоджень, після чого відкрито заволодів із рук останнього, мобільним телефоном марки «Doodge X 5 шах» вартістю 1 590 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто) грн., після чого і з викраденим зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

-2-

Крім того, ОСОБА_6 10.04.2017, близько 15 год., знаходячись у приміщенні кафе «Олеся», що по вул. Івана Франка, 117 в м. Виноградів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, відкрито, повторно, з особистих корисливих спонукань, ігноруючи волю ОСОБА_13 , присів за один стіл із останнім, де застосувавши відносно останнього погрозу насильством, яка виразилась у нецензурних висловлюваннях та погрозах нанесення тілесних ушкоджень, заволодів із рук останнього грошовими коштами y сумі 150 (сто п`ятдесят) грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

19.04.2017, близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні кафе «Олеся», що по вул. Івана Франка, 117 в м. Виноградів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, відкрито, повторно, з особистих корисливих спонукань, ігноруючи волю ОСОБА_10 , заволодів з поверхні столика мобільним телефоном марки «NOUS NS З» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 1 420 (одна тисяча чотириста двадцять) грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Також, ОСОБА_6 25.04.2017, близько 17 год., знаходячись у приміщенні кафе «Олеся», що по вул. Івана Франка, 117 в м. Виноградів, перебуваючи за одним столом із ОСОБА_15 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, відкрито, повторно, з особистих корисливих спонукань, ігноруючи волю ОСОБА_15 , застосував відносно останнього погрозу насильством, яка виразилась у нецензурних висловлюваннях та погрозах нанесення тілесних ушкоджень, заволодів із рук останнього грошовими коштами у сумі 350 (триста п`ятдесят) грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію діянь обвинуваченого, просить вирок суду від 17.10.2017 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції не обґрунтував судове рішення при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, не дотримався принципів законності та пропорційності. Обвинувачений ОСОБА_6 протягом короткого періоду часу, з 30.03.2017 по 25.04.2017 вчинив чотири епізоди відкритого викрадення чужого майна, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, діяння вчинено з застосуванням та погрозою застосування насильства, по місцю проживання характеризується посередньо, не працевлаштований. На його думку пом`якшуючі покарання обставини щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди вже оцінені судом при призначенні покарання, а даних, які б свідчили про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції останнього від суспільства, в ході судового розгляду не встановлено та у вироку не вказано. Рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, з врахуванням аналізу особи винного в загально-соціальному плані, є необґрунтованим та невмотивованим, явно несправедливим та недостатнім для досягнення мети покарання.

-3-

Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, думку прокурора яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорюються і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 і ст. 363 КПК України доказами не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`ясненні при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч.3 ст. 349 КПК України порушені не були й на такі порушення не вказується в апеляційній скарзі. Тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.

Діяння ОСОБА_6 за ч. 2 ст.186 КК України судом першої інстанції кваліфіковано правильно, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Згідно п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення від відбування покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_6 не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та не в повній мірі враховано всі обставини справи, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.01.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 цієї постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено

-4-

групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з випробуванням, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого звільнення, а лише послався на пом`якшуючі покарання обставини щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди та прийшов до висновку про наявність в обвинуваченого щирого бажання виправитись, а таке виправлення можливим без ізоляції від суспільства, при цьому, не давши належної оцінки іншим даним про особу обвинуваченого, наявним у матеріалах кримінального провадження.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом не враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого, а висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, розкаявся.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 апеляційний суд враховує обставини що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відповідно до ст..12 КК України є тяжким, кількість епізодів злочинної діяльності, характер суспільної небезпечності діяння, яке спрямовувалось на відкрите заволодіння майном, що перебуває у користуванні неповнолітніх осіб, дані про особу винного, який ніде не працює, посередньо характеризується за місцем проживання ( а. м. к. п. 141), на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та лікаря-фтизіатра не перебуває ( а. м. к. п. 138).

Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд уважає, що обвинувачений ОСОБА_6 є суспільно небезпечною особою і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів, без застосування вимог ст.75 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції від 17.10.2017 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

-5-

Керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2017 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

У строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.07.2017 по 18.09.2017.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: