Номер провадження: 11-сс/785/1550/18
Номер справи місцевого суду: 500/6277/18, 1-кс/500/2207/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,
апелянта ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002458, внесеному до ЄРДР 16.09.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002458, внесеному до ЄРДР 16.09.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, та накладено арешт на предмет, за зовнішніми ознаками схожий на автомат АК, який має номер № НОМЕР_1 та віддалену цифру 47, без набоїв, вилучений 15.09.2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що, встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене майно, яке за обставинами кримінального провадження може бути знаряддям кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди, тому може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна та зобов`язати слідчого повернути вказане майно власнику.

Свої вимоги апелянт обгрунтовує такими доводами:

- обшук був проведений з істотними порушеннями вимог КПК України та прав ОСОБА_8 , арешт на майно був накладений слідчим суддею із порушенням строків, визначених ст.171 КПК України;

- арешт на майно був накладений безпідставно, оскільки макет автомату не є вогнепальною зброєю та непридатний до здійснення пострілів, що підтверджується висновком спеціаліста, та належить ОСОБА_8 на законних підставах;

- вилучене в ході обшуку майно, на яке слідчим суддею накладений арешт, не є доказом у кримінальному провадженні.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, внаслідок чого постановив законне та обґрунтоване рішення.

В провадженні органу досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження №0002458, внесеному до ЄРДР 16.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

З долучених до клопотання слідчого матеріалів убачається, що згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , 01.05.2018 року, приблизно о 21.00 годині, біля буд. АДРЕСА_2 , у нього виник словесний конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_11 та її чоловіком ОСОБА_8 , в ході якого останній погрожував йому предметом, схожим на бойову гранату.

За даним фактом 13.05.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001194 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України.

В рамках цього кримінального провадження ухвалою Ізмаїльського районного суду Одеської області від 13.09.2018 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення бойової гранати.

Після цього, 15.09.2018 року за вищевказаною адресою був проведений обшук, в ході якого було виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на автомат АК.

За даним фактом 16.09.2018 року постановою прокурора від 16.09.2018 року з кримінального провадження №0001194 були виділені матеріали кримінального провадження №0002458 за ч.1 ст.263 КК України, які були внесені до ЄРДР 16.09.2018 року.

17.09.2018 року слідчий в рамках кримінального провадження №0002458 від 16.09.2018 року звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт вилученого в ході обшуку предмета, зовні схожого на автомат АК, який має номер № НОМЕР_1 та віддалену цифру 47, без набоїв, мотивуючи клопотання тим, що зазначене майно має значення речових доказі у кримінальному провадженні.

Зазначене клопотання слідчого було задоволене оскаржуваною ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2018 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про порушення його права на захист під час проведення обшуку, проведення цієї слідчої дії з порушеннями вимог КПК України, зокрема про залучення неналежних понятих та здійснення цієї слідчої дії у незручний для володільця помешкання час, апеляційний суд визнає непереконливими. Більш того, питання про наявність чи відсутність порушень вимог КПК Україхни під час проведення слідчих та процесуальних дій і, як наслідок, допустимість чи недопустимість отриманих доказів вирішується судом під час розгляду обвинувального акту по суті, а апеляційний суд у свою чергу позбавлений можливості вирішити дане питання під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, обшук проводився слідчим на підставі ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про незаконність обшуку не підтверджуються.

Також слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна протягом встановленого ч.5 ст.171 КПК України строку, оскаржувана ухвала також була постановлена в межах строку, встановленого ч.1 ст.172 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд визнає доводи апелянта про порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо того, що вилучене майно не може бути доказом у кримінальному провадженні, оскільки є макетом автомата, на підтвердження чого апелянтом надано копію висновку спеціаліста, апеляційний суд також до уваги не бере, оскільки, як вірно зазначено в ухвалі слідчого судді, до конструктивних ознак цього предмету могли бути внесені зміни, тому зазначені доводи підлягають перевірці шляхом проведення відповідних експертних досліджень в рамках кримінального првоадження.

Апеляційним судом встановлено, що у клопотанні слідчого зазначені правові підстави та мета арешту майна, з обґрунтуванням конкретної можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Таким чином, у кримінальному провадженні наявні усі підстави вважати, що майно, на яке був накладений арешт, дійсно може бути предметом, знаряддям кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди, тому може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Інших доводів щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002458, внесеному до ЄРДР 16.09.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, та накладено арешт на предмет, за зовнішніми ознаками схожий на автомат АК, який має номер № НОМЕР_1 та віддалену цифру 47, без набоїв, вилучений 15.09.2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4