АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 576/1129/16 Номер провадження 11-кп/786/877/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.115 - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , та прокурора відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, особи, яка має інвалідність І групи, судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

За вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрите.
Вирішене питання про речові докази.

Згідно з ухвалою, до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за вчинення суспільно-небезпечного діяння за таких обставин.

4 грудня 2015 року у період часу з 00 год. до 07 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та у стані, обумовленому хронічним психічним захворюванням, і не маючи можливості усвідомлювати свої дії, у квартирі АДРЕСА_3 умисно вбив потерпілу ОСОБА_9 , нанісши не менше п`яти ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею по голові.

Крім того, в матеріалах провадження було клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру за те, що він 9 квітня 2014 року близько 12 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а також у стані, обумовленому хронічним психічним захворюванням у зв`язку з яким він не міг усвідомлювати свої дії, прибув за місцем проживання свого батька ОСОБА_10 в АДРЕСА_1 , де, зрозумівши, що батько не дасть йому грошові кошти, напав на останнього та наніс не менше 2 ударів металевою робочою частиною молотка в ліву область голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер. Після цього, ОСОБА_8 заволодів грошовими коштами батька в сумі 100 грн. та з місця події зник.
За вчинення цього суспільно-небезпечного діяння відмовлено в застосуванні відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру в зв`язку з недоведенням вчинення ним цього діяння, а кримінальне провадження в цій частині закрите.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , оскільки вважає недопустимими доказами протокол огляду помешкання ОСОБА_8 від 7 грудня 2015 року та висновки судових експертиз щодо речей, які були вилучені під час цього огляду. При цьому зазначає, що всупереч приписам ч.2 ст.237 КПК України огляд житла було проведено слідчим без відповідного рішення слідчого судді.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції. При цьому не наводить визначених законом підстав для призначення нового розгляду, а лише зазначає про наявність даних, які підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.
Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.
Як вбачається з матеріалів провадження, дане рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 оскаржувалося в апеляційному порядку захисником та прокурором з наведених підстав і ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 квітня 2017 року було залишене без змін, а апеляційні скарги, - без задоволення.

Цю ухвалу апеляційного суду оскаржив в касаційному порядку лише захисник, посилаючись на доводи, аналогічні наведеним в апеляційній скарзі.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 травня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 квітня 2017 року було скасовано з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому суд касаційної інстанції не погодився з висновками апеляційного суду про дотримання органом досудового розслідування вимог закону під час огляду помешкання ОСОБА_8 та, відповідно, допустимості доказів, отриманих в ході цього огляду.

Висновків щодо безпідставної відмови в застосуванні відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру в зв`язку з недоведенням вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України, чи можливості призначення нового розгляду в суді першої інстанції, постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду не містить.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо недопустимості певних доказів є обґрунтованими.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.87 цього Кодексу докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.
Зі змісту протоколу огляду місця події від 7 грудня 2015 року ( т.3 а.с.119-131) вбачається, що слідчим був проведений огляд помешкання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Всупереч наведеним вимогам закону, ні слідчий за погодженням з прокурором, ні прокурор не зверталися в порядку ст.ст.233-236 КПК України з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Оскільки ця процесуальна дія потребувала попереднього дозволу суду, але була проведена без такого дозволу, колегія суддів визнає протокол огляду місця події від 7 грудня 2015 року недопустимим доказом.
З огляду на те, що в подальшому предметом дослідження судових експертиз №454-21, №20-1213, №20-1217, №20-1216 (т.4 а.с.6-8, 42-50, 57-65, 166-174) був вилучений під час вказаного огляду житла одяг обвинуваченого, на якому виявлено сліди крові, які можуть походити від потерпілої ОСОБА_9 , враховуючи, що протокол огляду визнаний недопустимим доказом, а встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, колегія суддів визнає недопустимими доказами також вказані висновки судових експертиз.
Отже, вказівка суду про посилання на ці докази в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині підлягає задоволенню.
Водночас, колегія суддів вважає доводи захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, непереконливими.
Як правильно встановив місцевий суд і ніким не оспорюється та обставина, що 3 грудня 2015 року ОСОБА_8 спочатку в кафе, святкуючи день народження доньки, вживав алкогольні напої, а близько 22 год. продовжив їх вживання разом з потерпілою ОСОБА_9 в квартирі свого знайомого ОСОБА_11 .
Приблизно опівночі ОСОБА_8 зі ОСОБА_9 вдвох пішли до квартири АДРЕСА_3 , від якої у нього були ключі, бо він там проживав певний час з ОСОБА_12 , і де в подальшому був виявлений труп потерпілої.

З висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 №214 від 6 грудня 2015 року вбачається, що смерть потерпілої настала в результаті тяжкої відкритої черепно-мозкової травми і з моменту смерті пройшов час близько 2-х діб, тобто смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 син ОСОБА_12 , підтвердив, що у згаданій квартирі АДРЕСА_3 періодично проживала його матір разом із ОСОБА_8 , в якого були ключі від квартири.

На початку грудня 2015 року мати в квартирі не проживала і вранці 6 грудня він прийшов перевірити помешкання. Двері були зачинені на замок, відкривши який він зайшов всередину та побачив труп ОСОБА_9 , після чого викликав працівників поліції.

Такі обставини події узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 є батьком його цивільної дружини, день народження якої вони разом святкували в кафе 3 грудня 2015 року.
Після того як ОСОБА_8 пішов з кафе, він близько опівночі телефонував декілька разів, був в неадекватному стані та давав слухавку якійсь жінці. Інших голосів свідок не чув.
Показання свідка ОСОБА_14 підтверджуються даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів щодо інформації про вхідні та вихідні дзвінки по номеру НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 .
Обставини перебування на місці вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 також підтверджуються висновками судових експертів, відповідно до яких на одязі потерпілої виявлені сліди крові людини, походження яких можливе від особи з групою крові ОСОБА_9 і не виключає домішку крові людини з групою як у ОСОБА_8 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, які підтверджуються наведеними доказами, кожен з яких оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_8 у його вчиненні.

Застосовані примусові заходи медичного характеру відповідають вимогам ст.94 КК України, оскільки психічно хворий ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, та за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора є непереконливими.
Як вбачається зі змісту скарги, прокурор не навів жодної з визначених законом підстав для призначення нового розгляду (ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України), а лише зазначив про наявність даних, які на його думку підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України.

Водночас, в подальшому, після перегляду оскаржуваної ухвали Апеляційним судом Сумської області та залишення її без змін, прокурор погодився з рішеннями місцевого та апеляційного суду і не оскаржував їх в касаційному порядку.

Враховуючи наведене, з огляду на приписи ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Визнати протокол огляду місця події від 7 грудня 2015 року (т.3 а.с.119-131), а також висновки судових експертиз №454-21 (т.4 а.с.6-8), №20-1213 (т.4 а.с.42-50), №20-1217 (т.4 а.с.57-65) та №20-1216 (т.4 а.с.166-174) недопустимими доказами і виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку про посилання на ці докази в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 .
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4