Ухвала
Іменем України
18 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 209/2062/17-к

Провадження № 51 6792 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року щодо неї,
встановив:
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 185 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. В решті вирок залишено без зміни. Строк відбування покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з 24 квітня 2018 року.
У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перевірку вироку суду апеляційної інстанції у касаційному порядку. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена просить зарахувати строк її перебування під вартою з 22 листопада 2017 року у строк відбуття покарання, про що не було зазначено в ухвалі апеляційного суду, та що на її думку є істотним порушенням КПК України.
Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як вбачається із копії вироку апеляційного суду питання зарахування строку попереднього ув`язнення в резолютивній частині вироку не вирішувалось, де було зазначено лише початок строку обрахування відбування покарання ОСОБА_4 та у разі необхідності вказане питання може бути вирішене в порядку виконання вироку на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України.

В частині ж оскарження засудженою вироку апеляційного суду та правильності застосування цим судом закону, їй необхідно враховувати вимоги ст. 433 КПК України, відповідно до якої суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте, касаційну скаргу щодо вироку апеляційного суду подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України. Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі засуджена не зазначає в чому саме, на її думку, полягає незаконність чи необґрунтованість вироку апеляційного суду відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. Так, відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу,має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом апеляційної інстанції при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім того, особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судового рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України.
Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Зі змісту положень ст.ст. 29 ч. 1, 427 ч. 1 КПК України, ст. 14 ч. 3 Закону України «Про засади державної мовної політики» вбачається, що сторони, які беруть участь у кримінальному провадженні, мають подавати до суду письмові процесуальні документи, викладені державною мовою, за виключенням окремих випадків, передбачених законом. Вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_4 складений українською мовою і перекладач у судовому засіданні участі не брав.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_4 необхідно подати касаційну скаргу українською мовою. Виконання такої вимоги закону забезпечить дотримання загальних засад кримінального провадження та надасть можливість вирішити питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.
Відповідно до ст. 14 ч. 4 Закону України «Про засади державної мовної політики» особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат.
За наявності підстав, які перешкоджають подати касаційну скаргу державною мовою, ОСОБА_4 необхідно вказати на них, підтвердивши документально, і в разі виниклої необхідності буде вирішуватися питання про залучення перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженій ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3