Справа № 466/6838/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1099/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника Франківської районної адміністрації

Львівської міської ради ОСОБА_13 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання термін попереднього ув`язнення: з 25.06.2016 року по 20.06.2017 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України у строк покарання зараховано невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.01.2017 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з 24.01.2017 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період часу попереднього ув`язнення з 24.01.2017 року по 20.06.2017 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що 10.06.2016 року, біля 02 год., перебуваючи неподалік елеваторного заводу, що на вул. Шевченка, 321 у м. Львові, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечне для життя і здоров`я особи, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 , якому завдали удари камінням в область голови, а також удари руками і ногами по голові та тулубу, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого заволоділи мобільним телефоном «Нокія», вартістю 500 грн., золотим ланцюжком, вагою 14 грам, вартістю 15 000 грн., та гаманцем, вартістю 100 грн., у якому знаходились грошові кошти в сумі 150 грн та банківська картка Ощадбанку, якою в банкоматі зняли кошти потерпілого в сумі 2000 грн.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 21.06.2016 року, біля 22 год., знаходячись в парку біля будинку № 26 на вул. Липинського у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, погрожуючи та застосувавши фізичне насильство, що не було небезпечним для життя і здоров`я малолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , відкрито заволоділи майном ОСОБА_15 - мобільним телефоном «Самсунг», вартістю 2300 грн., із двома сім-картками мобільного оператора, вартістю по 35 грн. кожна, грошовими коштами в сумі 127 грн., кепкою, вартістю 200 грн., та майном малолітнього ОСОБА_14 - срібним ланцюжком, вартістю 800 грн., грошовими коштами в сумі 60 грн., мобільним телефоном «LG», вартістю 4175 грн., з сім-карткою мобільного оператора, вартістю 30 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 до мінімального строку покарання в межах санкції ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, обравши покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зарахувати ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.06.2016 року по день вступу вироку в законну силу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що вирок суду першої інстанції слід змінити, призначивши більш м`яке покарання, оскільки ОСОБА_6 у вчиненому злочині щиро розкаявся, вину у вчиненому повністю визнав, сприяв слідству та просив суд суворо його не карати.
Зазначає, що ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечував кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки вважає, що відсутня кваліфікуюча обставина злочину вчинення злочину за попередньої змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року змінити та виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України.
Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України та звільнити його від відбування покарання з призначенням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України.
Вказує, що судове рішення по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 , які, на думку апелянта, є суперечливими.
Щодо епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, то ОСОБА_7 свою вину визнав повністю. Проте зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через надмірну суворість. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, проте не оцінив визнання ним своєї вини та його щире каяття.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року скасувати та винести новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. ст. 66, 69, 75, 76 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк три роки з іспитовим строком два роки з покладенням на нього відповідних обов`язків. У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі, з 25.06.2016 року по момент вступу вироку в законну силу.
За ч.2 ст. 186 КК України просить його виправдати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково визнав свою вину, активно сприяв у розкритті злочинів на досудовому слідстві.
Крім того, щодо епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, вказує на неправдивість показів потерпілого ОСОБА_12 . Зазначає, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід виправдати за ч.2 ст. 187 КК України, а його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України.
Щодо епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, то зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив в суді першої інстанції, що даний злочин він вчинив без попередньої змови з ОСОБА_6 . Зазначає, що його слід виправдати в частині обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України, а дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України.
Вважає, що, ураховуючи, що на момент вчинення злочину він був неповнолітнім, не притягувався до кримінальної відповідальності, у суду першої інстанції були всі підстави застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі вказав на порушення вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення» та відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахував термін попереднього ув`язнення в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.06.2016 року по 20.06.2017 року, проте не до набрання вироком законної сили.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , їх захисників та законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_12 , який заперечив проти доводів апеляційних скарг, пояснення представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_13 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України.

Твердження сторони захисту про незаконне засудження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, є голослівними і необгрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.

Висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема:

показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даних ним в суді апеляційної інстанції, про те, що 9 червня 2016 року, близько 24 години, у м. Львові на вул. Шевченка, він повертався додому. Біля Янівського цвинтаря зустрів двох хлопців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якими розмовляв. Коли проходив біля ВК № 30, відчув удар з-заду. Дані хлопці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали його бити. Під час побиття у нього було вилучено його речі та банківську карточку. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втекли. Під час розгляду справи ствердив, що він опізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як осіб, що вчинили напад 10 червня 2016 року;

телеграмами до ГУНП у Львівській області за № № 16220, 16226 від 10.06.2016 року щодо скоєння злочину відносно ОСОБА_12 (а.с. 10, 11);

заявою ОСОБА_12 від 10.06.2016 року про скоєння відносно нього злочину 10.06.2016 року, близько 02 год., на вул. Брюховицькій у м. Львові поблизу елеваторного двома невідомими особами (а.с. 12);

випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_12 № 15206, щодо заподіяних йому тілесних ушкоджень 10 червня 2016 року (а.с. 19);

висновком судово-медичного експерта № 255/2016 від 10.06.2016 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені легкі тілесні ушкодження (а.с. 20-21);

протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 від 28.06.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_12 чітко описав обставини вчинення на нього розбійного нападу двома невідомими особами (а.с. 180-185);

протоклами пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2016 року з фототаблицею до нього, яким підтверджується, що потерпілий ОСОБА_12 опізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як осіб, що вчинили на нього напад 10.06.2016 року (а.с. 30-32).

Що стосується епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, який мав місце 21.06.2016 року, то такий висновок суду підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_15 , даних ним в судовому засіданні, який підтвердив, що 21.06.2016 року у м. Львові, на вул. Липинського, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили щодо нього відкрите викрадення його майна; показаннями потерпілого ОСОБА_14 , даних ним в судовому засіданні, який підтвердив, що 21.06.2016 року у м. Львові, на вул. Липинського, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили щодо нього відкрите викрадення його майна; заявою ОСОБА_17 про скоєння злочину відносно її малолітнього сина ОСОБА_18 (а.с. 52); протоколами пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2016 року та фототаблицями до них (а.с. 58-62, 63-64), з яких вбачається, що ОСОБА_15 ствердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення щодо нього; протоклами пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2016 року та фототаблицями до них (а.с. 82-85, 86-89), з яких вбачається, що ОСОБА_14 ствердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення щодо нього.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність вироку суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, вимогам закону та висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно розцінив, як намагання обвинувачених вплинути на правову кваліфікацію дій з метою уникнення та пом`якшення покарання за вчинений злочин.

Що стосується доводів апеляційної скарга обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності попередньої змови між ним та ОСОБА_7 щодо вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та непричетності ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення, то дані доводи колегія суддів вважає безпідставними, так як вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність вироку в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, по епізоду нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , вчинений за попередньою змовою групою осіб, який мав місце 10 червня 2016 року, вимогам закону, та висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання обвинуваченого ОСОБА_6 на недостатність доказів для постановлення обвинувального вироку в частині визнання його винним за ч.2 ст. 186 КК України по епізоду відкритого викрадення чужого майна.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, а викладені в апеляційних скаргах доводи не бере до уваги як безпідставні.

Щодо покарання, з яким сторона захисту не погоджується, то воно призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів (згідно з ст. 12 КК України злочини, передбачені ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, є тяжкими злочинами); обране з врахуванням обставин вчинення злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який несудимий, на час вчинення злочину був неповнолітнім, часткове визнання вини у вчиненні злочинів, що суд першої інстанції вважав обставинами, які пом`якшують покарання; обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції визнав вчинення злочину щодо малолітніх осіб, та таке покарання призначене в межах санкції статтей, що передбачає відповідальність за вчинені злочини.
Щодо покарання, яке призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , то воно призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів (згідно з ст. 12 КК України злочини, передбачені ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, є тяжкими злочинами); обране з врахуванням обставин вчинення злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який на час вчинення злочину був неповнолітнім, часткове визнання вини у вчиненні злочинів, що суд першої інстанції вважав обставинами, які пом`якшують покарання; обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції визнав вчинення злочину щодо малолітніх осіб, та таке покарання призначене в межах санкції статтей, що передбачає відповідальність за вчинені злочини.
Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.
Покликання захисту на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинувачених як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере.
Призначивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання сім років позбавлення волі, яке є мінімальним для даного виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 187 КК України, та чотири роки позбавлення волі, яке є мінімальним для даного виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочинів, особи обвинувачених, про що зазначив у вироку.
Ті обставини, на які покликаються апелянти, не можуть бути підставою для пом`якшення покарання чи застосування ст.ст. 69, 75 КК України, зважаючи на обставини злочину, особу обвинувачених та на призначене покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
За змістом ст.ст. 69, 75 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинувачених підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання не вбачає.
Крім того, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2016 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою, взявши під варту із залу суду. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 24 січня 2017 року.

Суд першої інстанції у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення по 20 червня 2017 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.5 ст. 72 КК України, помилково не зарахував ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з часу фактичного затримання до дати набрання вироком законної сили.
Ураховуючи зазначені вимоги, при постановлені ухвали на підставі ч.5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 червня 2016 року та ОСОБА_7 з 24 січня 2017 року, тобто з часу фактичного затримання, до дати набрання вироком законної сили 8 травня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до застосування закону, який не підлягає застосуванню при призначенні покарання обвинуваченим та до незастосування закону, який підлягав застосуванню при зарахуванні судом строку попереднього ув`язнення.
Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 25 червня 2016 року по 8 травня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року по 8 травня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий : ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4