АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/651/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1192/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Комінтернівськиого районного суду м. Харкова від 19.12.2017р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, громадянин України, з професійно-технічною освітою, працюючий водієм, неодружений, має дитину 2009р.н., раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.1 ст.286 до 2 років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 - звільнено від відбування покарання.
Вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат, а також розв`язаний цивільний позов потерпілого.
Згідно вироку, ОСОБА_9 , 21.12.2016р. о 18год. 00хв., керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , рухався по проспекту Л. Ландау м. Харкова зі сторони вулиці Киргизької у напрямку вулиці Олімпійської зі швидкістю 50км/год. Під час руху, в районі будинку 6 за вищевказаною адресою ОСОБА_9 грубо порушив п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи,повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва-направо по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани лобової області, закритого подвійного перелому обох кісток правої гомілки із зсувом, які виникли під час ДТП. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем не врахував дорожню обстановку, у вигляді темного часу доби, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість до повної зупинки, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва направо по руху автомобіля, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , що спричинило останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду в частині розв`язання цивільних позовів змінити та збільшити суми матеріальної та моральної шкоди і стягнути їх у розмірах і порядку зазначеному в цивільному позові. Крім того, вважає, що суд протиправно зняв арешт з автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали апеляційні вимоги в повному обсязі, з`ясувавши позицію прокурора та обвинуваченого, які вважали що апеляцію слід задовольнити лише частково, а також прийнявши до уваги позицію страхової компанії «Альфа-Гарант», які заперечували щодо апеляційних доводів, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т.1 а.с.181-186) фактичні обставини справи встановлені Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.39-41), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Так як, судом встановлено, що ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості то суд вірно кваліфікував ці його дії за ч.1 ст.286 КК України та призначив справедливе покарання, яке не оскаржується учасниками судового провадження.
Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині розв`язання цивільного позову звертає увагу на наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди був заявлений потерпілим ще 30.01.2017р. (т.1 а.с.8-9) де відповідачами значаться обвинувачений ОСОБА_9 , Страхова компанія «Альфа-Гарант» та громадянка ОСОБА_10 ..
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що цивільні позови подані з дотриманням вимог ч.1 ст.128 КК України тобто до початку судового розгляду, який здійснюється у порядку регламентованому главою 28 КПК України.
Розглядаючи позови, суд першої інстанції зазначив, що керувався при цьому ст.ст.23, 1167, 1166, 1187 ЦК України.
Так, зі ст.1167 ЦК України випливає, що моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала за загальними умовами відшкодування моральної шкоди.
Разом з цим ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Крім того, районний суд правильно визначив відповідача, що узгоджується з рекомендаціями наведеними в п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» щодо громадянки ОСОБА_10 .
Так, згідно зазначеного пункту якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду стосовно не притягнення страхової компанії в якості відповідача.
Так, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. А об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є, відповідно до ст.5 того ж Закону, майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Правильність вищенаведеного підтверджується правовим висновком наведеним Верховним Судом України у справі №6-1343цс15 від 24.02.2016р.
Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України наведеного у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016р. відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Наведений правовий висновок випливає зі змісту ст.ст.3, 5, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України.

Відповідно до cт.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовёязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що право потерпілого щодо вибору відповідача залежить від нього самого.

Відмовляючи потерпілому у стягнені завданої шкоди з страхової компанії «Альфа Гарант» суд послався на положення ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказавши, що позивач в належному порядку не звернувся з заявою і не взяв до уваги вимоги ст.35.3. того ж Закону, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.
Отже правові висновки Верховного Суду України по справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року спрямовані на захист саме майнових інтересів потерпілих, дозволяючи їм максимально реалізувати своє право на відшкодування збитку.
За таких обставин результат розгляду судом позову по суті не відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, наведеним у правових позиціях Верховного Суду України, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок слід скасувати.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, а про це не заявлене клопотання.
Звідси, керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст.7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку лише в частині цивільного позову та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 405, 407, п.3 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Вирок Комінтернівськиого районного суду м. Харкова від 19.12.2017р. відносно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді