Справа №487/5461/18 27.08.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно ( автомобіль марки « BMW 5» д/н НОМЕР_1 ).

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

представник: ОСОБА_5

особа, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2018 року, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене майно.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області та накладено арешт на тимчасово вилучене майно ( автомобіль марки « BMW 5» д/н НОМЕР_1 ).

__________________________________________________________________

провадження № 11-сс/784/451/18 слідчий суддя : ОСОБА_8

категорія: арешт майна доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення суду є необгрунтованим, безпідставним та прийнятим з порушенням норм діючого кримінального процесуального законодавства.

Зазначає, що матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 290 КК України не містять рішення слідчого про визнання арештованого автомобілю речовим доказом.

Також, ні слідчим ні слідчим суддею не зазначено за якими критеріями чи ознаками арештований транспортний засіб визнаний об`єктом вчинення правопорушення у кримінальному провадженні за фактом підробки номеру агрегату кузова.

Наполягає, що на арештованому майні не має жодних слідів вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що припущення та рапорти патрульних поліцейських щодо того, що даний автомобіль має підроблений номер агрегату кузова не є допустимими доказами.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003193 від 19.08.2018р., з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

Слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб, який 19.08.2018 р. на перетині пр. Центрального та вул. 8- Березня в м. Миколаєві був оглянутий працівниками УПП в Миколаївській області та на якому було виявлено ознаки підробки номеру агрегату кузова.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя зазначив, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна, зацікавленими особами, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 та його представника- адвоката ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без зміни, вивчивши матеріали кримінального та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність такого втручання з потребами кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0003193 від 19.08.2018р., з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження, працівниками УПП в Миколаївській області 19.08.2018 р. на перетині пр. Центрального та вул. 8- Березня в м. Миколаєві був зупинений та оглянутий автомобіль марки « BMW 5» д/н НОМЕР_1 та на якому під час огляду було виявлено ознаки підробки номеру агрегату кузова.

20.08.2018 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на даний транспортний засіб.

Обгрунтовуючи своє клопотання, слідчим було зазначено, що вищевказаний автомобіль є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди. Так, під час огляду автомобілю, було виявлено, що номери агрегатів кузова мають сліди підробки, а саме цифри та букви номерів агрегатів кузова нанесені не на заводі виробнику, крім того є сліди сварочних робіт в районі номерів агрегатів кузова.

Також слідчий зазначив, що не застосування такого заходу як арешт майна може призвести до його втрати шляхом знищення чи зміни вказаного майна зацікавленими особами з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що відповідно до положень ч.2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є, зокрема, збереження речового доказу, твердження апелянта про безпідставність накладення арешту на вищезазначене майно є хибним.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

З огляду на вказане, майно, яке відповідає визначеним у ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України критеріям та має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити питання, з якими закон пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 376,405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: