Провадження №1-кс/127/7695/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, учня Вищого професійного училища № 11 м. Вінниці, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час притягається до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України (обвинувальний акт кримінальному провадженні №0000681 від 20.02.2018 відносно якого направлено до Вінницького міського суду,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , 18.06.2018 року звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка притягається до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин.

Так, 09.05.2018 приблизно о 23:30 год. ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_7 , перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , помітили раніше незнайомих їм неповнолітнього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 , діючи повторно, керуючись жагою легкої наживи, маючи на меті спільно вчинити пограбування, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та розподіливши між собою ролі.

Після чого, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підбурювані жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, діючи умисно, узгоджено між собою, згідно попереднього розподілу ролей, усвідомлюючи, що їх дії носять відкритий характер, маючи перевагу в фізичній силі, яка проявилася в тому, що ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_8 , демонструючи зверхність та агресивність, зупинили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та почали вимагати у них негайної передачі їм грошових коштів.

Після чого, ОСОБА_7 , вирвав з рук ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Meizu» марки «М5s», вартість якого, згідно висновку експерта № 453 від 29.05.2018, становить 2499, 67 грн. та з метою утримання викраденого майна та подолання можливого супротиву потерпілого, наніс йому один удар кулаком в груди та один удар ногою в груди, а ОСОБА_10 наніс йому один удар кулаком в обличчя.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , заволодівши мобільним телефоном, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 2499, 67 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, учня Вищого професійного училища № 11 м, Вінниці, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, притягається до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України (обвинувальний акт кримінальному провадженні №0000681 від 20.02.2018 відносно якого направлено до Вінницького міського суду) 18.06.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами, а саме: заявою потерпілого ОСОБА_8 від 09.05.2018; протоколами огляду місця події від 10.05.2018; протоколом огляду предметів від 10.05.2018; постановою про визнання предмету речовим доказом від 10.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.06.20184; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 12.05.2018; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 26.05.2018;

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Окрім цього, ОСОБА_4 відразу після вчинення кримінального правопорушення зник з місця події та свідомо переховувався від працівників поліції; незаконного впливу підозрюваного на потерпілого чи свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_4 матиме можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого з метою створення сприятливих для себе умов; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 будучи особою, яка притягається до кримінальної відповідальності за скоєння умисного корисливого злочину, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин, а також зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний не має постійного місця роботи, а навчання у Вищому професійному училищі № 11 м. Вінниці не стали для нього перешкодою щодо вчинення умисного тяжкого злочину.
Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки: особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука, оскільки в ОСОБА_4 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу; застава, оскільки у ОСОБА_4 відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти, а також те, що на підставі того, що відповідно п. 1, ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 зможе переховуватися від органів досудового розслідування суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.
Також встановлено, що ОСОБА_4 підтримує соціальні зв`язки з раніше судимими особами, не безпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. В зв`язку із цим, існує необхідність застосування до ОСОБА_4 найбільш суворого забіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На підставі викладеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив відмовити в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0001874, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 10.05.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001874 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

18.06.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України обґрунтована.

У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду даного клопотання судом було з`ясовано, що ОСОБА_4 не одружений, не працює, навчається Вищому професійному училищі № 11 м. Вінниці, тобто не має постійного джерела прибутку та на даний час притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України (обвинувальний акт кримінальному провадженні №0000681 від 20.02.2018 відносно якого направлено до Вінницького міського суду Вінницької області).

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи особою, яка притягується до кримінальної відповідальності за скоєння умисного корисливого злочину, на шлях виправлення не став та підозрюється у вчинені нового умисного корисливого злочину та веде антисоціальний спосіб життя. Окрім цього, ОСОБА_4 відразу після вчинення кримінального правопорушення зник з місця події та свідомо переховувався від працівників поліції.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, відсутність соціально стримуючих факторів, наяність обвинувального акту в судді по якому підозрюється у вчиненні іншого злочину, тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 16 серпня 2018 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 16 серпня 2018 року.

Одночасно визначити розмір застави в сумі 35240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, обмежитись в спілкуванні з підозрюваними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладеного на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя