печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

процесуального керівника прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у кримінальному провадженні № 0000915,

В С Т А Н О В И В :
14.09.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , яке передано слідчому судді 15.09.2018, про скасування арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва № 11-cc/796/927/2018 від 05 лютого 2018 року на майно ОСОБА_3 , а саме:

- двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м (частка власності: 1/ 1, належить з 11.04.2008 на підставі договору купівлі-продажу).
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.
Представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.
Присутній у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту, вказав, що на даний час дія вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не втратила свою актуальність, а підстави які були на час накладення арешту продовжують існувати, тобто майно, на яке накладено арешт підлягає конфіскації.
Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 від 18.05.2015, виділеному з кримінального провадження № 0000359 від 07.05.2014, за підозрою колишнього Голови Національного банку України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 15.02.2016 клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності дружині підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
- двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м (частка власності: 1/ 1, належить з 11.04.2008 на підставі договору купівлі-продажу);
- двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,5 кв.м (частка власності: 1/ 1, належить з 22.02.2010 на підставі договору дарування);
- двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 47,4 кв.м (частка власності: 1/ 1, належить з 14.11.2012 на підставі договору дарування);
- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 172,5 кв.м (частка власності: 1/ 1, свідоцтво про право власності від 18.12.2011).
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва № 11-cc/796/927/2018 від 05 лютого 2018 року, скасовано рішення слідчого судді від 15.02.2016, задоволено клопотання слідчого частково та накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме:

- двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м (частка власності: 1/ 1, належить з 11.04.2008 на підставі договору купівлі-продажу);
- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 172,5 кв.м (частка власності: 1/ 1, свідоцтво про право власності від 18.12.2011).
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018, що стосується накладення арешту на 1/2 майна ОСОБА_8 , яке належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м., то колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про задоволення клопотання органу досудового розслідування в цій частині та приходить до правильного висновку про накладення арешту з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна, оскільки ОСОБА_7 чоловік ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що клопотання є безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам, які встановлені досудовим розслідуванням та нормам кримінального процесуального законодавства, яким законодавець передбачає чіткі підстави накладення арешту на майно, в даному випадку з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_3 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_3 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у кримінальному провадженні № 0000915.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1