Постанова
іменем України
18 вересня 2018 року
м. Київ
справа № 221/1829/17
провадження № 51-84км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання засудженого захисника прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єгорівки Волноваського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263 та частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2017 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 263 КК на строк 3 роки; за частиною 4 статті 296 КК на строк 4 роки. На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до положень статті 75 КК його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
2. ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному поводженні з вогнепальною зброєю та боєприпасами, а також у хуліганстві із застосуванням вогнепальної зброї, вчинених у с. Єгорівці Волноваського району Донецької області за обставин, детально викладених у вироку. Судом установлено, що влітку 2015 року на околиці с. Єгорівки ОСОБА_5 знайшов та присвоїв гвинтівку конструкції Мосіна, яку переніс до місця проживання своєї матері на АДРЕСА_2 у згаданому селищі, де відремонтував її, зробивши придатною до здійснення пострілів. Того ж літа засуджений знайшов та привласнив 3 патрони калібру 7,62 мм. Таким чином, ОСОБА_5 придбав, носив та зберігав вогнепальну зброєю та боєприпаси без передбаченого законом дозволу.
02 лютого 2017 року о 16:00 ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння прийшов до будинку свого сусіда на АДРЕСА_2 з метою викликати на вулицю ОСОБА_9 для розмови, а потім, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, із вогнепальної зброї, яку мав при собі, здійснив постріл у вікно, будучи обізнаним, що у приміщенні перебувають малолітні діти. При цьому засуджений погрожував застосуванням зброї потерпілій ОСОБА_8 , яка намагалась припинити його хуліганські дії.
3. Апеляційний суд Донецької області 28 листопада 2017 року, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 263 КК на строк 3 роки; за частиною 4 статті 296 КК на строк 4 роки. На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
4. Засуджений у касаційній скарзі просить на підставах, визначених пунктами 23 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити вирок апеляційного суду, застосувати положення статті 75 КК та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Стверджує, що апеляційний суд всупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про його особу і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
5. Потерпіла ОСОБА_8 , за змістом скарги, ставить вимогу про зміну вироку апеляційного суду та призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства. На думку потерпілої, цей суд залишив поза увагою, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, відшкодував заподіяні збитки, вибачився перед нею, допомагає їй по господарству, усунув усі розбіжності, що існували між сусідами, а також опікується своєю матір`ю та неповнолітньою дочкою.
6. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
7. У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу, просили змінити рішення апеляційного суду, пом`якшити призначене покарання та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням.
8. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
9. Потерпіла ОСОБА_8 надіслала Суду заяву про здійснення касаційного розгляду без її участі та підтримання вимог поданої нею касаційної скарги.
Оцінка Суду
10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін захисту та обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
11. Правильність висновків судів про винуватість засудженого у вчиненні злочину та кримінально-правова оцінка його дій у касаційних скаргах не оспорюються.
12. Що ж стосується доводів касаційних скарг про порушення щодо ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
13. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
14. Суд звертає увагу, що доводи в касаційних скаргах засудженого та потерпілої зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
15. Крім того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанцій, своєю власною оцінкою, Суд з урахуванням принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Доводів, що свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, у скаргах не наведено.
16. Разом із тим перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. Ухвалюючи свій вирок у цій частині, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
17. Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до статті 12 КК засуджений вчинив два тяжкі злочини. Водночас суд врахував, що ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи нікчемний привід, стріляв із вогнепальної зброї у вікно будинку, в якому перебували діти, а також погрожував потерпілій застосуванням зброї. Крім того, засуджений зберігав значну кількість боєприпасів без передбаченого законом дозволу. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винного, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
18. Суд апеляційної інстанції взяв до уваги всі інші дані про особу винного та обставини, які мають правове значення, у тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд зважив на наявність у засудженого на утриманні неповнолітньої дитини, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи. Також не залишилися без оцінки суду визнання засудженим своєї вини та його щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та відсутність тяжких наслідків.
19. Врахувавши зазначене, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, наближене до мінімального та мінімальне в межах санкцій закону, за яким його засуджено, і застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.
20. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком апеляційного суду, в касаційних скаргах не наведено.
21. Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
22. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для пом`якшення засудженому покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, про що йдеться в касаційних скаргах.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3