Постанова
Іменем України
2 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 759/10/15-к
провадження № 51- 3097 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
цивільного позивача ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Станіславчика Ставищенського району Київської області, жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не мала,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 1 статті 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_9 40785 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_6 4311 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 8 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь держави процесуальні витрати.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за таких обставин.
26 лютого 2016 року близько 20:10 ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині на вул. Булаховського зі сторони просп. Палладіна в напрямку вул. Підлісної в м. Києві зі швидкістю 40-50 км/год, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 5 на вул. Булаховського не врахувала дорожньої обстановки, а саме наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2, не зупинилася, щоб надати дорогу пішоходам ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які перебували на пішохідному переході, в результаті чого скоїла на них наїзд, внаслідок якого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінено. Виключено з вироку районного суду рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4 311 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 8 000 грн моральної шкоди.
У решті вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Так, обґрунтовуючи свої доводи, захисник зазначає, що в діях його підзахисної відсутній склад злочину, передбачений частиною 1 статті 286 КК, при цьому вказує на неповноту досудового розслідування та судового слідства, вважає, що протиріччя у показаннях його підзахисної, потерпілої та свідка ОСОБА_6 призвели до постановлення незаконного вироку в кримінальному провадженні.
Крім того, посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14, захисник стверджує про на необхідність проведення комплексної автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні, а також про відсутність слідчого експерименту окремо за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_6 , що, на думку захисника, позбавило суди можливості надати повну та об`єктивну оцінку всім обставинам вказаної події.
Зазначені обставини, як вважає захисник,призвели до порушення вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота з`ясованих обставин кримінального правопорушення до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судових рішень.

Захисник, обґрунтовуючи істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зауважує, що апеляційний суд не мотивував доводів його апеляційної скарги, формально підійшов до її розгляду та лише перерахував докази, на які послався суд першої інстанції.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні касаційної скарги захисника та звертає увагу Суду, що сторона захисту під час розгляду кримінального провадження не зверталася до суду з клопотанням про проведення експертизи та не надавала доказів на підтвердження своєї позиції про невинуватість засудженої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення цивільного позивача, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, думку прокурора, яка також заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник указує на неузгодженість доказів у кримінальному провадженні, суперечливість у показаннях та неповноту досудового розслідування та досудового слідства, надання переваги одним доказам над іншими тощо, тобто фактично посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями, зазначає, що в діях його підзахисної відсутній склад злочину, однак з такою позицією не погоджується колегія суддів з огляду на нижченаведене.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка показала суду, що 26 лютого 2016 року у вечірній час переходила з сином дорогу по освітленому пішохідному переходу, при цьому пересвідчилась, чи є небезпека для їх руху, не поспішала, рухалися звичайним темпом, оскільки син проходить лікування. Зіткнення відбулося раптово, ні машини, ні водія вона не памятає, прийшла до тями вже в лікарні.
Свідок ОСОБА_10 вказав, що в цей час їхав на таксі з роботи по вул. Булаховського та бачив, як від автомобіля «FordTransit Connect», який їхав попереду метрів на 4, в бік бордюру відлетіла жінка, а водій автомобіля, який збив пішоходів, навіть не гальмував. Зазначив, що була темна пора доби та ішов дощ, однак пішохідний перехід було освітлено.

Окрім зазначених показань свідка та потерпілої, суд послався на письмові докази, які також безпосередньо вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме на: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 лютого 2016 року, яким встановлено місце скоєння ДТП (а.п. 8593); висновок експерта від 6 квітня 2016 року №713/Е щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які відносяться до категорії середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, які згідно з постановою слідчого утворилися 26 лютого 2016 року внаслідок ударної дії твердих предметів, а саме під час зіткнення з автомобілем, що рухався (а.п. 98-102); висновок експерта від 31 березня 2016 року № 226 ат, відповідно до якого встановлено причино-наслідковий зв`язок між неправомірними діями водія автомобіля та дорожньо-транспортною пригодою.
Досліджені судом докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів щодо їхньої правдивості та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено.
Посилання захисника на необхідність проведення комплексної автотехнічної експертизи, про яку жодного разу не було заявлено ні під час досудового розслідування, ні в судах першої та апеляційної інстанцій, є неспроможними з огляду на те, що суд при розгляді кримінального провадження виходив з доказів, які містяться в матеріалах зазначеного провадження. Усі надані суду докази було досліджено в повному обсязі, їх було достатньо для вирішення питання про винуватість особи у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Також посилання захисника на суперечності у показаннях потерпілої та його підзахисної не знайшли підтвердження під час перевірки матеріалів провадження. До того ж захисник не навів, які саме розбіжності у показаннях зазначених учасників кримінального провадження є суперечливими та не зазначив про їх вплив на прийняті судами рішення.
Крім того, такі доводи захисника також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, при цьому суд зазначив, що відповідно до статті 95 КПК суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а тому не бере до уваги показання, надані під час досудового розслідування.
За таких обставин колегія суддів погоджується із судами першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 порушенні правил безпеки дорожнього руху як особи, яка керує транспортним засобом, в результаті чого потерпілій було завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кваліфікація дії є правильною за частиною 1 статті 286 КК.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам статті 374 КПК.
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, у тому числі і тим, на які він посилається в касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3