АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/4385/15-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1554/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України
УХВАЛА
Іменем України

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018р. щодо ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним ухвалою, задоволене клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження закрито.

Приймаючи вказане рішення районний суд послався на те, що з обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, що інкримінується ОСОБА_10 , було вчинене 09.02.2014р. Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ст.128 КК України є злочином невеликої тяжкості. Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. Таким чином, строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності сплинув 09.02.2017р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, потерпілий в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Так, апелянт вважає, що суд не переконався у винуватості чи невинуватості обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і звертали увагу на неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, з`ясувавши решти учасників судового провадження, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі

Як вбачається з обвинувального акту (т.1 а.с.2-4) ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що 09.02.2014р. близько 15год. 30хв. він разом із своїм знайомим ОСОБА_11 перебував у приміщенні кімнати, розташованої у гаражі, обладнаному під пункт прийому металолому, який перебуває на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У цей момент до гаражу, який мав вільний доступ, зайшли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 та направилися до кімнати, де перебував ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Назустріч вказаним особам з кімнати вийшов ОСОБА_11 , з яким у ОСОБА_14 виник конфлікт, який переріс у сутичку, в ході якої ОСОБА_14 почав наносити удари та боротися з ОСОБА_11 . Почувши звуки сутички, ОСОБА_10 вийшов з приміщення кімнати та почав намагатися розтягнути конфліктуючих, припинити протиправну поведінку ОСОБА_12 , який крім того діяв на фактичній території домоволодіння ОСОБА_10 . Зрозумівши безрезультатність своїх спроб та небажання конфліктуючих припинити протиправну поведінку на території його домоволодіння, ОСОБА_10 направився в будинок, де на другому поверсі домоволодіння взяв зареєстровану на його ім`я мисливську рушницю «Арасне» 12го калібру серія НОМЕР_1 , після чого повернувся до приміщення гаражу. На момент повернення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 перебували біля виходу з гаражу, де також залишався і ОСОБА_13 . Потерпілий ОСОБА_15 в свою чергу, під час конфлікту участі в ньому не приймав, більшість часу перебував на вулиці. ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні гаражу, діючи з метою припинення протиправних дій ОСОБА_12 відносно ОСОБА_11 та звільнення території його домоволодіння, використовуючи мисливську рушницю «Арасне» 12го калібру серія НОМЕР_1 , здійснив постріл з вказаної рушниці у напрямку купи металобрухту, що лежала справа на підлозі гаражу. Після пострілу ОСОБА_12 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 залишили приміщення гаражу, вийшовши на вулицю. Опинившись біля вхідних воріт гаражу, ОСОБА_10 побачив ОСОБА_7 , який виходив з-за металевої конструкції, розташованої перпендикулярно до фасаду гаражу на вулиці, після чого діючи необережно, не передбачивши настання суспільно небезпечного наслідку у ситуації, в якій він повинен був та міг його передбачити та легковажно розраховуючи на відвернення такого наслідку, не врахувавши можливість рикошетування уражуючих частин заряду, направив ствол у напрямку ОСОБА_7 у землю та здійснив другий попереджувальний постріл із власної мисливської рушниці «Арасне» 12го калібру серія НОМЕР_1 . Внаслідок чого частини дробин зрикошетили від поверхні асфальтного покриття та вразили потерпілого ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Вказані вище дії ОСОБА_10 кваліфіковані органом досудового розслідування як необережне тяжке тілесне ушкодження тобто за ст.128 КК України.

Потерпіли та його представник вважають, що дії ОСОБА_10 кваліфіковані не вірно оскільки він, на їх думку діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

На підтвердження своєї позиції ці учасники посилались на те, що для перевірки правильності кваліфікації дій обвинуваченого, за їх клопотанням, суд двічі повертав обвинувальний акт прокурору але жодного разу орган досудового розслідування не змінив кваліфікацію.

При цьому, як потерпілий так і його представник не заперечували щодо правильності викладу в обвинувальному акті фактичних обставин, що ОСОБА_7 отримав ушкодження в наслідок рикошету.

Наведені обставини колегія суддів оцінює виходячи з положень ч.1 ст.337 КПК України, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, приймає до уваги, що дане кримінальне провадження активно розглядалось у суді першої інстанції з 01.04.2015р. по 22.12.2017р. і прокурор жодного разу не змінив висунете обвинувачення.

Поряд з цим, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, законодавець наділив суд правом вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, враховуючи положення ч.6 ст.22 КПК України яке передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також виходячи з раніше наведених правових положень, колегія суддів приходить до висновку, що суд позбавлений можливості вийти за межі висунутого обвинувачення, як того вимагає потерпілий.

Разом з цим, оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів вважає, що за наведених фактичних обставин ОСОБА_10 дійсно проявив злочинну недбалість оскільки він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Отже, за наведених обставин дії ОСОБА_16 , за переконанням колегії суддів вірно кваліфіковані за ст.128 КК України.

Згідно ст.12 КК України злочин передбачений ст.128 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку у правомірності ухвали суду і безпідставності апеляції потерпілого.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018р. щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді