справа № 757/2184/17-к
провадження № 51-8293ск18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2018 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суд м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2018 року.
Обставини справи
1. Вироком Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) у виді позбавлення волі на строк 5 років На підставі статті 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених статтею 75 цього Кодексу.
2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав засудженого винуватим у тому, що він 22 січня 2017 року приблизно о 23:30 на вул. Інституцькій, 4 м. Києві відкрито викрав у ОСОБА_5 сумку з речами загальною вартістю 150 595,51 грн, чим завдав потерпілій значної матеріальної шкоди.
3. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 17 травня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено, у вступній частині зазначено місце проживання засудженого, а в решті залишено без змін.
Доводи скарги
4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, зухвалий характер вчиненого злочину, а також відсутність у засудженого офіційного місця роботи, свідчать про підвищену суспільну небезпечність останнього.
5. Також прокурор вважає, що апеляційний суд формально розглянув справу, а в ухвалі не надав ґрунтовних відповідей на аргументи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі.
Оцінка суду
6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. В касаційній скарзі прокурор посилається нанедотримання судом загальних засад призначення покарання та наводить обставини, які, на його думку, свідчать про неможливість застосування до засудженого інституту умовного звільнення.
8. Суд зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, діяв в межах дискреційний повноважень, наданих йому законом, що прокурором в касаційній скарзі не оскаржується. Прокурор фактично скаржиться на те, що суд не врахував ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто чинники, які мають правове значення при застосуванні положень статей 75, 76 КК.
9. Як свідчать додані до скарги копії оскаржених судових рішень, суди врахували низку обставин, які мають значення для визначення розміру покарання та порядку його відбування, у тому числі й ті, на які посилається прокурор в касаційній скарзі, і надали їм свою оцінку.
10. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнавши засудженого винним, тим не менше, дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Мотивуючи своє рішення щодо покарання, суд врахував класифікацію злочинів відповідно до статті 12 КК та обставини вчиненого правопорушення. Водночас суд дав оцінку даним про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував заподіяну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Зваживши на зазначене та враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд призначив засудженому покарання в межах санкції частини третьої статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, при цьому дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
11. Виходячи з того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядної ролі кари як мети покарання, Суд погоджується з тим, що зазначені обставини дали суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
12. Суд також не вважає обґрунтованим скаргу прокурора на те, що апеляційний суд належно не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, які зводилися до незгоди прокурора з оцінкою судом першої інстанції значення дослідженої сукупності фактичних обставин для призначення покарання та визначення порядку його відбування.
13. Апеляційний суд в своїй ухвалі надав інтегровану відповідь на доводи прокурора і чітко висловився, що ці доводи не дають підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції щодо обставин, врахованих при призначенні покарання та застосування інституту умовного звільнення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК і не дає підстав вважати, що доводи прокурора залишилися поза увагою.
14. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій знаходяться у кращому становищі ніж касаційний суд для оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого і інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього дослідження доказів і сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. Для того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанції, своєю власною оцінкою, Суд виходячи з принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.
15. Фактично, доводи прокурора у касаційній скарзі зводяться до того, що суди першої і апеляційної інстанції надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор. Тобто, посилаючись формально на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, прокурор ставить питання щодо явної несправедливості призначеного покарання через м`якість.
16. Проте, переконливих аргументів, які свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, прокурор у своїй скарзі не навів.
17. Ураховуючи викладене, Суд вважає, що касаційна скарга і додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суд м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6