Справа № 748/57/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/164/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.014.270.270.000.438, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та ст. 257 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1327,92 грн., як процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано термін попереднього ув`язнення з 03.11.2014 року по 21.07.2015 року, включно, та з 27.09.2016 року по 20.06.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу фактичного затримання з 03.11.2014 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На вирок місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу із доповненнями до неї та просить перекваліфікувати його дії на ст. 355 КК України. Обмежитися строком, яким він утримується під вартою з 03.11.2014 року, з урахуванням ч. 4 ст. 5 КК України та Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838 - VIII. Вважає, що висновок суду ґрунтується тільки на показах частково ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не зважаючи на те, що останній заявив, що він з ОСОБА_10 обмовили його задля полегшення для себе покарання. Даний факт у судовому засіданні місцевого суду підтвердила ОСОБА_12 .. Одночасно судом не враховано те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має на утримання тяжко хвору матір (онкологічне захворювання, серцева хвороба, ниркова недостатність) інваліда ІІ-ої групи, пенсіонерку та батька пенсіонера, виключно позитивні характеристики з місць роботи, проживання, відбування покарання, відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілих.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник, в інтересах обвинуваченого, також подав апеляційну скаргу в якій просить його змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 355 КК України, пом`якшивши йому міру покарання. Свою вину у вчиненні розбійного нападу за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_8 не визнав і пояснив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обмовили його в співучасті у вчинені даного злочину з метою пом`якшення покарання. Визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. Окрім того, як вбачається з показань у місцевому суді дружини померлого ОСОБА_11 ОСОБА_12 , в жовтні 2015 року, знаходячись в лікарні, її чоловік розповів, що на прохання працівників УБОЗу УМВС України в Чернігівській області, в обмін на пом`якшення міри покарання за вчинені ним разом з ОСОБА_10 розбійні напади 17 і 22 червня 2014 р. в с. Редьківка, Чернігівського району, він з ОСОБА_10 оговорили її сусіда ОСОБА_8 у співучасті в цих злочинах. На її пропозицію написати про це заяву до суду, ОСОБА_11 погодився, але у зв`язку з поганим станом здоров`я сказав, щоб вона сама написала від його імені таке пояснення, а він його підпише. Дома вона надрукувала текст письмових показань від імені ОСОБА_11 , а він на другий чи на третій день їх підписав. Показання свідка ОСОБА_12 і письмове пояснення її покійного чоловіка суд взагалі не взяв до уваги і не надав їм належної оцінки.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий і призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ст. 257 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією ? частини належного йому на праві власності майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією ? частини належного йому на праві власності майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією ? частини належного йому на праві власності майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою. Вказує, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України. При постановленні вироку не повинен залишатися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтується обвинувачення. Зокрема, при аналізі та оцінці зібраних доказів суд безпідставно дійшов висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України кваліфіковано невірно, оскільки на думку суду під час судового розгляду не було надано доказів попереднього утворення організованої групи у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , їх тривалу сумісну злочинну діяльність пов`язану із вчиненням низки злочинів та наміру всіх обвинувачених у подальшому займатися злочинною діяльністю у складі організованої групи та як наслідок перекваліфікував на ч. 3 ст. 187 КК України. Також суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 257 КК України, а саме участь в озброєній банді, не доведена, оскільки не було надано доказів про спільні плани ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо подальшої спільної злочинної діяльності, не надано доказів стійкості цього злочинного об`єднання. Крім того, суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку із не доведенням вчинення обвинуваченим даного злочину, оскільки доказів того, що обвинувачений придбавав, зберігав зброю, без передбаченого на те дозволу, у судовому засіданні не встановлено. Також, під час розгляду справи судом задоволено клопотання сторони обвинувачення про дослідження показань обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 шляхом прослуховування аудіо запису судового засідання з їх допитом, оскільки провадження стосовно них закрито на підставі ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 07.07.2017 року у зв`язку з їх смертю і отримати їх у іншій спосіб не можливо, а ці показання мають доказове значення та вони є вирішальними у доказуванні вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень у окремому різновиді спільної злочинної діяльності «бандитизмі». Показання ОСОБА_10 повністю узгоджуються із показами ОСОБА_11 та відповідають усім обставинам зазначеним в обвинувальному акті. Однак, в порушення вказаних вимог ст. 89 та ст. 374 КПК України у постановленні вироку суд оцінку вказаним доказам не надав, та не описав їх у резолютивній частині, тим самим не аргументував чому їх не враховано чи відкинуто. Також вина ОСОБА_8 доводиться дослідженими в судовому засіданні і іншими доказами в сукупності, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2014 року за участю ОСОБА_11 та від 30.07.2017 року за участю ОСОБА_10 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 07.07.2014 та 04.08.2014 р.р. за участю потерпілої ОСОБА_17 ; 08.07.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_13 ; протоколом обшуку від 25.09.2014 року; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 08.10.2014 року; висновком судово-товарознавчої експертизи № 2927-2937/14-24 від 24.09.2014 року; висновком судової компютерно-технічної експертизи № 944 від 22.10.2014 року; протоколом від 06.10.2014 року про результати зняття інформації транспортних телекомунікаційних мереж та довідкою до нього; показання експерти ОСОБА_19 ; Показаннями свідка ОСОБА_20 . Тому вважаю, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Як встановив доведеним суд І інстанції, ОСОБА_8 , 22 червня 2014 року, в обідній час за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відносно яких провадження закрите у зв`язку з їх смертю, з метою заволодіння чужим майном, маючи при собі вогнепальну зброю, а саме пістолет «STALKER-MOD. 914-S», безперешкодно проникли до будинку АДРЕСА_2 , де погрожуючи застосувати зброю, тобто насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, здійснили напад на ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , заволодівши при цьому грошовими коштами у сумі 950 грн., монітором «Saturn» модель TV LED 152 NEW вартістю 1280,00 грн., мобільним телефоном фірми «Samsung E 1200i» вартістю 188,00 грн. з сім-карткою «Life» вартістю 15 грн., на рахунку якої було 20 грн., ноутбуком «Asus» Х551СА вартістю 4959,00 грн., комп`ютерною мишкою вартістю 70,00 грн., револьвером «Stalker cal 4mm. 2.5» вартістю 1650,00 грн., двадцятьма патронами «Флобера» 4-го калібру вартістю 52,00 грн. та матерчатим рюкзаком, які належать ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , а всього загальною вартістю 9784,00 грн. та майном потерпілої ОСОБА_17 , а саме: мобільним телефоном марки «Nokia» 5300 вартістю 300,00 грн., (а.п. 218 т. 1) з сім-карткою «Life» вартістю 15 грн., на рахунку якої було 5 грн. та карткою пам`яті micro CD 8Gb, вартістю 100 грн., а всього загальною вартістю 420,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого місцевим судом кваліфіковані правильно, вина його у вчиненому доведена.

Як видно із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на головах мали маски та були озброєні вогнепальною зброєю. Ці обставини заздалегідь були відомі ОСОБА_8 як і відомо, куди, до кого та з якою метою їдуть ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. У будинку ОСОБА_8 говорив потерпілим:«Сидіть тихо і нічого Вам не буде». Тому колегія суддів критично ставиться до заперечення обвинуваченим своєї вини і розцінює це як намагання уникнути відповідальності.

Виправдовуючи ОСОБА_8 по ч. 1 ст. 263 КК України та ст. 257 КК України, місцевий суд належним чином аргументував свою думку, детально проаналізувавши наявні докази, і дійшов до правильного висновку що вони не доводять вину обвинуваченого у скоєнні цих злочинів. З такою позицією місцевого суду колегія повністю погоджується.

Окрім того, при розгляді справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прокурор просив на підставі статей 284, 440 КПК закрити провадження за ст. 257 КК і перекваліфікувати діяння засуджених з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК.

Добровільне відшкодування завданої шкоди районний суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого та врахував при призначенні покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, районний суд також в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: злочин є особливо тяжким; думку потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому які поклалися на розсуд суду; особу обвинуваченого його вік; одружений; має вищу освіту; задовільний стан здоров`я; має тяжко хвору матір і батька пенсіонера; його задовільну характеристику за місцем проживання та колишньої роботи; раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду не вбачає.

У той же час, на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України та ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід зарахувати термін попереднього ув`язнення з 03.11.2014 р. по 20.06.2017 р., включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. по 04.07.2018 р., включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України та ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати термін попереднього ув`язнення з 03.11.2014 р. по 20.06.2017 р., включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. по 04.07.2018 р., включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4