У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_3 із клопотанням про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного м. Києва від 20.07.2018 року.

В обгрунтування заявленого клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року накладено арешт на майно, що було вилучено в ході обшуку квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . Вказані обшуки проводились у гр. ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004845 від 17.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вказане майно мало статус тимчасово вилученого майна, про розгляд клопотання про арешт майна її ніхто не повідомляв. Зазначає, що вона є власником ноутбука "Lenovo Z510A", серійний номер YВ00798058, працює вчителькою інформатики, а тому комп`ютер потрібний їй для роботи. До кримінального провадження вона не має жодного відношення, а її комп`ютер лише зберігався у квартирі ОСОБА_4 . Вказує, що вилучений ноутбук не має стосунку до ймовірного кримінального правопорушення, а тому просить скасувати його арешт.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала, надала пояснення аналогічні доводам клопотання, просить таке задовольнити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання.

Їх неявка не є перешкодою у розгляді заявленого клопотання.

Заслухавши пояснення володільця майна, дослідивши надані докази та матеріали, оцінивши їх в сукупності, слідчим суддею встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року накладено арешт на майно, що було вилучено в ході обшуку квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , в тому числі ноутбук "Lenovo Z510A", серійний номер YВ00798058 (в ухвалі вказаний як ноутбук "Lenovo Ip ...2510....YВ00798058").

В ухвалі слідчого судді вказано, що зазначене майно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, а тому арешт накладається з метою його збереження.

З представлених заявником документів вбачається, що вона являється вчителем інформатики у Криворізькій загальноосвітній школі №117, а ноутбук "Lenovo Z510A", серійний номер YВ00798058 є її власністю.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається із ухвали про накладення арешту від 20.07.2018 року така не конкретизує, яким чином та за якими критеріями ноутбук ОСОБА_3 віднесено до речового доказу у кримінальному провадженні № 0004845 від 17.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також яке відношення має ОСОБА_3 чи її майно до вказаного правопорушення.

Із змісту ухвали від 20.07.2018 року вбачається, що на момент розгляду клопотання про арешт майна, вказані обставини не були встановлені, а відтак, арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, 7-9, 170, 173, 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року (справа № 761/27176/18, провадження № 1-кс/761/18471/2018), в частині арешту майна, що належить ОСОБА_3 , а саме: ноутбука марки "Lenovo Z510A", серійний номер YВ00798058, з зарядним пристроєм (в ухвалі вказаний як ноутбук "Lenovo Ip ...2510....YВ00798058").

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1