Провадження № 1-кп/734/202/18 Справа № 734/2584/18
В И Р О К

іменем України

22 серпня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000007, що внесене 07 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яворівка Драбівського району Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, військове звання старший солдат, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», з 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період .

17 березня 2017 року ОСОБА_3 відповідно до ст. 19, 20 і 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призваний на військову службу за контрактом. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 березня 2017 року № 69 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду командира відділення.

Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на старшого солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Старший солдат ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності - в умовах особливого періоду, без дозволу командування та поважних причин, приблизно о 08.00 годині 29 грудня 2017 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 на території військової частини НОМЕР_2 , яка має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Близько 10.00 години 05 березня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 самостійно повернувся до військової частини після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 . Він же, приблизно о 08.00 годині 06 березня 2018 року без дозволу командування та поважних причин повторно, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 на території військової частини НОМЕР_2 , яка має чіткі межі, і лише 26 липня 2018 року самостійно прибув до військової прокуратури Деснянського гарнізону, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. У вказаний період старший солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв.

Отже, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 , 27 грудня 2017 року в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1-2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника та без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що має чіткі межі, і до 05 березня 2018 року перебував поза межами військової частини. ОСОБА_3 06 березня 2018 року повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , і лише 26 липня 2018 року самостійно прибув до військової прокуратури Деснянського гарнізону, тобто у періоди з 27 грудня 2017 року до 05 березня 2018 року та з 06 березня 2018 року до 26 липня 2018 року проводив час на власний розсуд за місцем проживання.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

26 липня 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно із вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що старший солдат ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 26 липня 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 й обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 26 липня 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 26 липня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя