Справа № 453/481/18
№ провадження 1-кп/453/92/18
ВИРОК
іменем України

16 липня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження №0000208 від 12.04.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, безпартійного, раніше не судимого, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 - 12.04.2018 приблизно о 15:30 год., зустрівшись на дорозі з ОСОБА_5 , по АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 схопив ОСОБА_5 двома руками за праву руку, та діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, з прикладанням значної сили, умисно штовхав її у спину своїми руками та наніс лівою рукою один удар останній в область обличчя з правої сторони. В результаті протиправних дій ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців і саден на правій руці, які згідно висновку експерта № 35 від 18.04.2018, відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Вказаними вище діями, ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовився. В той же час, зважаючи на часткове визнання цивільного позову обвинуваченим, суд ухвалив провести повний суд розгляд кримінального провадження.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

-допитом потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення та зокрема зазначила, що 12.04.2018 вона зателефонувала до свого колишнього чоловіка щоб з`ясувати чому виникла заборгованість в розмірі 12 500 грн. за кредитом, який отримала її, ОСОБА_5 мама, на лікування їхнього сина. Домовились зустрітись на вул. Д.Галицького в м. Сколе. Після з`ясування усіх питань по кредиту, вони вийшли з приміщення банку на вулицю, де між ними виник словесний конфлікт. Вони сильно посварились і вона пішла додому. Обвинувачений наздогнав її машиною біля поліції. Між ними знову виник словесний конфлікт, який виник через співмешканку обвинуваченого, в ході якого ОСОБА_4 наніс їй удар в лице по щоці. Вона почала йти, однак обвинувачений її не відпускав, постійно штовхав у плечі, а біля пам`ятника Матері Божої вдарив її у шию. Назустріч йши люди, зокрема конфлікт між ними бачила свідок ОСОБА_6 , але це обвинуваченого не зупиняло. ОСОБА_4 зупинив свої протиправні дії тільки після її погроз викликати поліцію;

- заявою потерпілої ОСОБА_5 від 12.04.2018 року, адресованою начальнику Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, в якій остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який 12.04.2018 року о.15.30 год. її побив;

-висновком експерта № 35 від 16.04.2018, згідно з яким на час проведення судово-медичної експертизи, а саме при огляді у громадянки ОСОБА_5 було виявлено синці та садна на правих руці та нозі які утворились від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, приблизно, за 3-5 діб до огляду, можливо 12 квітня 2018 року;

-медичною карткою амбулаторного хворого Сколівської ЦРЛ ОСОБА_5 , згідно з якою ОСОБА_5 зверталась до Медичко-консультативного центру «Іридомед» та Львівського обласного державного клінічного лікувально-діагностичного ендокринологічного центру;

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_7 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його характер та наслідки, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристики за місцем проживання, а також стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, не одружений, працюючий); позицію потерпілої, яка просить покарати згідно із законом; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини (умисел), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені органом пробації як середні, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відтак, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

У відповідності до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням, та виходячи з положень ст. 128 КПК України та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача моральну шкоду у розмірі - 2 500 гривень.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому в період судового провадження не обирався, підстав для його обрання на даний час суд не вбачає.

Речових доказів, судових витрат по справі немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2 500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1