Провадження № 1-кп/761/1694/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2018 року за №0003501, за ч.2 ст. 185 КК України відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

04 червня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК України.

Ухвалою від 05 червня 2018 року вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України немає.

Захисник ОСОБА_5 через канцелярію суду подала письмове клопотання про повернення обвинувального акту від 02.07.2018.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала та просила повернути прокурору обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_2 , у зв?язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Так, захисник зазначила про те, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та посилання на статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Натомість містить викладення відомостей, які не передбачені вказаною нормою КПК України, зокрема відомості про національність, освіту, сімейний стан, працевлаштування, місце реєстрації, а також відомості «що необхідно врахувати при призначенні покарання».

Окрім того, в порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в обвинувальному акті за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, стверджується про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Наведене, як вважає захисник свідчить про намагання створити упереджене ставлення до особи, є порушенням презумпції невинуватості, порушує загальні засади кримінального провадження, а саме вимоги ст.ст. 7, 8, 9, 17, 20 КПК України.

Також захисник звертає увагу на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає положенням закону, не містить усіх передбачених законом даних, зокрема щодо внесення відомостей про початок досудового розслідування, про закінчення досудового розслідування, про залучення потерпілого, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу порушених питань у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Я вбачається зі змісту обвинувального відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 185 КК України, такий акт не містить формулювання обвинувачення, а в ньому лише наявна вказівка про те, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто ОСОБА_2 в межах даного кримінального провадження обвинувачення пред`явлено не було, що є грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, і вказані недоліки виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, оскільки істотно порушують права обвинуваченого на захист і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України.

Отже, обвинувальний акт, який направлено на розгляд до суду, не в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд приходить до висновку про повернення вказаного обвинувального акта прокурору через те, що в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що є істотним порушенням вимог цього Кодексу та перешкодою для призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом.

Окрім того, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_2 містяться твердження про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, а саме констатація вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, яким останній визнаний винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та інші висловлювання, які створюють упереджене ставлення до ОСОБА_2 , зокрема і вказівки на необхідність врахування певних обставин при призначенні покарання останньому.

Однак, з положень ст. 17 КПК України слідує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого ( АДРЕСА_2 ; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».
Крім того, аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України»: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …, або ж обвинувачують у вчиненні злочину, … та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
Однак, у цьому кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє.
Такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначити межі судового розгляду та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.
За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.
Разом з тим доводи захисника про відсутність відомостей про деякі процесуальні дії та рішення у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту, не є безумовною підставою для повернення обвинувального акту.

З урахуванням наведених підстав обвинувальний акт з додатками необхідно повернути прокурору.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2018 року за №0003501, за ч.2 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 05 липня 2018 року о 08 год. 50 хв.

Суддя: