Дата документу Справа № 310/3481/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1017/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/3481/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Молочанська Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02.06.2017 року приблизно о 18 годині, знаходячись в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці магазину спортивне взуття вартістю 719,2 грн., після чого направився до виходу з магазину, але не зміг довести свій злочинний намір до кінця по обставинам, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками персоналу зазначеного магазину, та взуття було вилучено у нього та повернуто за належністю.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно. Йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.06.2017 року, остаточно призначено покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, просить на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, вид та розмір призначеного йому покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений вимагав на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Між тим, з такими вимогами обвинуваченого погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, частиною 5 ст.72 КК у редакції Закону №838-VIII було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому такий підхід законодавець визнав недостатньо обґрунтованим, адже 21 червня 2017 року набрав чинності Закон №2046-VIII, яким ч.5 ст.72 КК викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Частина 1 ст.5 КК передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі.

У той же час за приписами ч.2 ст.4 КК, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст.5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування "нового" закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).

Водночас ч.2 ст.4 КК установлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».

Очевидним є те, що правила ч.5 ст.72 КК не визначають злочинності та караності діяння.

Тримання особи під вартою є заходом не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що має на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження.

Перелічені в ч.5 ст.72 КК у редакції Закону №838-VIII види попереднього ув`язнення не можна розглядати як кримінально-правові наслідки, що безпосередньо або неминуче обумовлені фактом вчинення кримінально-караного діяння, за своїм юридичним змістом вони є процесуальними заходами забезпечення кримінального провадження, а підстави та процедуру їх застосування регламентовано КПК.

Виходячи з наведеного, правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, хоча і містяться у нормі КК (ч.5 ст.72), за своєю суттю та цілями фактично виконують функцію вирішення процесуальних питань.

Отже положення ч.5 ст.72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК.

Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч.1 ст.72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеній в Постанові від 06 червня 2018 року (№51-576км18).
Тому враховуючи, що ОСОБА_8 було затримано 02.06.2017 року з наступним обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, йому підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 02.06.2017 року по 20.06.2017 року керуючись ч.5 ст.72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII з розрахунку «день за два», а з 21 червня 2017 року за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК у редакції Закону від 18.05.2017 року N 2046-VIII, тобто з розрахунку «день за день».

А тому суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.06.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Відтак апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4