Справа № 185/7179/18
Провадження № 1-кп/191/310/18
У Х В А Л А
іменем України

24 жовтня 2018 року м. Синельникове

Колегія Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000772 від 16.08.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, українки, із середньою спеціальною освітою, неодруженої, проживаючої у цивільному шлюбі, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 -2005 року народження, ОСОБА_7 2009 року народження та ОСОБА_8 - 2011 року народження, безробітної, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України,

ОСОБА_9 який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, проживаючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_8 2011 року народження, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.08.2017 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 342 КК України,

із участю в судовому розгляді:

прокурора - ОСОБА_10
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року матеріали кримінального за № 0000772 від 16.08.2018 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 342 КК Українибули направлені до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.

17 жовтня 2018 року ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області призначено підготовче судове засідання.
Прокурор просить суд призначити кримінальне провадження до судового розглядуна підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає, та викликати у судове засідання обвинувачених, потерпілого, свідків. Також просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу тримання під вартою строком на шістдесят діб для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судове засідання потерпілий не з`явився, однак надав суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутністю.
Захисник обвинувачених просив вирішити питання про призначення справи до судового розгляду на розсуд суду. Обвинувачені підтримали клопотання захисника. Щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, захисник заперечував та заявив клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, так як прокурорам не доведено ризики ч.1 ст. 177 КПК України, а саме про відсутність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, що спростовується довідкою виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 17.05.2018 року, згідно якої ОСОБА_9 має сім`ю, спільну малолітню дитину, та дітей від попереднього шлюбу. Також обвинувачений має позитивну характеристику з місця проживання. Також твердження прокурора про те, що ОСОБА_9 може знищити або спотворити речові докази, здійснювати вплив на експертів, свідків спростовується реєстром матеріалів досудового розслідування, за яким експертизи проведені, свідки допитані, а речові докази перебувають під юрисдикцією держави в особі військової прокуратури.
Обвинувачені кожен окремо підтримали клопотання захисника.
Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 342 КК України підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення прокурору обвинувального акту у разі невідповідності останнього вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Зокрема згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що обвинувальний акт має бути чітким, логічним, переконливим то мотивованим, у ньому відбиваються тільки конкретні, достовірно встановлені факти.
Разом з тим, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні вказаним вимогам не відповідає.
Як вбачається з обвинувального акту, викладаючи обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за ст.28 ч.3 ст. 307 ч. 3 КК України, сторона обвинувачення лише зазначає що організована група в складі ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 здійснила не менш як 200 фактів незаконного збуту за грошову винагороду наркозалежним особам психотропної речовини «метамфітамін», отримуючи щоденно близько 50 тисяч грн., при цьому не вказуючи дату, час та місце вчинення. Крім того зазначено що вищевказана організовано група здійснила не менш 50 фактів незаконного збуту за грошову винагороду наркозалежним особам психотропної речовини «метамфітамін», отримуючи щоденно понад 13 тисяч грн., також при цьому не вказуючи дату, час та місце вчинення, зазначивши в обвинувальному акті лише два епізоди незаконного збуту психотропної речовини «метамфітаміну», а також вказує про предмети і речовини, вилучені під час обшуків за місцем проживання певних осіб та в їх автомобілях. Жодної конкретизації дій кожного з обвинувачених, які б містили ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст.28 ч.3 ст. 307 КК України, при цьому не наводиться.
Що стосується обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 311 КК України то в обвинувальному акті взагалі відсутні посилання н дату, час місце вчинення, за яких фактичних обставин з якою метою були вчиненні вищевказані кримінальні правопорушення у складі організованої групи.
Констатуючи наявність між обвинуваченими згоди на створення організованої групи, прокурор не зазначає, в яких саме діях проявилася наявність такої згоди, подальше взаємне узгодження між обвинуваченими їхніх злочинних дій, аж до розподілу ролей. При формулюванні обвинувачення стосовно вчинення злочинів організованою групою, зазначенню підлягають не тільки ознаки конкретного злочину, а й ті ознаки, які вказують на його вчинення саме організованою групою - щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо. При цьому має бути зазначено те, коли саме і протягом якого часу було утворено організовану групу чи злочинну організацію, як довго вона функціонувала, відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього.
Крім того є безпідставною вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_12 як організатор, та ОСОБА_13 та ОСОБА_14 саме вчинили інкриміновані їм кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України, оскільки обвинувачення останнім в установленому законом порядку висунуте не було та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, на переконання суду, така вказівка в обвинувальному акті - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.
За змістом вказаних норм кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Таке формулювання обвинувачення є неконкретизованим, узагальненим та незрозумілим для обвинувачених, які вправі знати, в чому вони обвинувачуються.
Відповідно до ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Згідно з п.9 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ч.3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як вбачається з розписок, доданих до обвинувального акту обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_11 отримали копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування 28 серпня 2018 року, а обвинувальний акт складено прокурором 30 серпня 2018 року, тобто до складання обвинувального акта прокурором.
Таким чином, судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження з цим обвинувальним актом до судового розгляду.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні зокрема підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Крім того, відповідно до положень ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, який додається до обвинувального акта, повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Так, у переліку процесуальних дій взагалі не вказано повідомлення про підозру ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК Кодексу, кому і коли таке повідомлення було вручене. Крім того, слідчим, всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України, повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України включено в перелік процесуальних рішень, хоча повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не рішенням, що у відповідності до вимог ст. 110 Кримінального процесуального кодексу України оформлюється постановою на стадії досудового розслідування.

Крім того, в обвинувальному акті відсутні засоби зв`язку обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника, що унеможливлює виклик останніх до суду, хоча обвинувачена та захисник є безпосередніми учасниками судового провадження.

Також, матеріали обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не містять процесуального документа, який би визначав підслідність даного кримінального провадження саме військовою прокуратурою, відповідно до вимог ст. ст. 36, 216, 218 КПК України.
На думку суду, таке порушення вимог КПК України є істотним, та таким, що порушує права обвинувачених та перешкоджає розглянути справу по суті.

При таких обставинах обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 342 КК України підлягає поверненню прокурору для усунення цих недоліків.

Крім того, відповідно до ст.9, ч.3 ст.315, ч.3 ст.331 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд дотримується правил, передбачених розділом II КПК України. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі "Смирнов проти Росії", наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Так, ухвалою колегії суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 11.11.2018 року.
Колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких за їх вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, раніше судимий також за злочин пов`язані зі сферою обігу наркотичних засобів, до затримання не працював, судове слідство ще не розпочато, та ризики які були враховані при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу не відпали. Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суду не встановлено.
Колегія суддів вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 183, 291, 314, 315, 331, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000772 від 16.08.2018 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 342 КК України повернути прокурору військової прокуратури Південного регіону України.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, а саме до 22 грудня 2018 року включно.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

ОСОБА_5 запобіжний захід залишити дійсним у вигляді домашнього арешту.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений 26.10.2018 року о 09.00 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1