Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________копія:___
У Х В А Л А
Іменем України

02 серпня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005388 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась та проживає у АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185; ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_4 просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року відносно неї у частині призначеного покарання змінити та звільнити її від відбування призначеного судом першої інстанції остаточного покарання на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання: за ч.1 ст.185 КК України покарання - у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з відбуванням у кримінально-виконавчій установі. До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято її під варту в залі суду. Строк відбування покарання встановлено рахувати з 08 червня 2018 року. Речові докази, а саме три упаковки кави торгової марки «Якобз Монарх», вагою 230 г. - залишено у власності ТзОВ «Пакко Холдинг», оптичний диск CD-R для лазерних систем зчитування інформації з 12-ма записами із камер відео-спостереження від 09 вересня 2017 року, розташованих у приміщенні супермаркету «Вопак 2077» - вирішено зберігати у матеріалах кримінального провадження.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції у ході ухвалення оскаржуваного вироку неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки на підставі ст.66 КК України, одночасно врахувавши сукупність наявних у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують їй покарання за вчинені злочини, а саме повного визнання нею вини у їх вчиненні, наявність на утриманні малолітньої дитини , те, що вона раніше не судима, призначив, при цьому, покарання у виді позбавлення волі на певний строк із відбуванням цього покарання у кримінально-виконавчій установі та прийняв рішення про взяття її під варту в залі суду, що на її думку, не відповідає ступеню тяжкості вчинених нею злочинів. Крім цього, вбачає неправильне застосування кримінального закону в частині кваліфікації її дій, як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції, оспорюючи наявність кваліфікуючої ознаки "повторності" при кваліфікації її дій по другому епізоду злочинного діяння, у зв`язку із чим просить суд апеляційної інстанції правильно кваліфікувати її дії та переглянути вирок у частині призначеного покарання, зокрема й щодо можливості прийняття рішення про її звільнення від такого покарання з випробуванням.

За вироком суду, 09 серпня 2017 року о 10-й год. 54 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в супермаркеті «Вопак 2077», що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.197 та належить ТзОВ «Пакко Холдинг», з умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги зі сторони персоналу супермаркету, шляхом вільного доступу, таємно викрала з полиць магазину три упаковки кави торгової марки «Якобз Монарх», вагою 230 г., вартістю 72 (сімдесят дві) грн. за одиницю товару, загальною вартістю 216 (двісті шістнадцять) грн., внаслідок чого завдала вказаному товариству майнової шкоди на вказану суму. Також, у цей же день о 16-й год. 54 хв. ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному супермаркеті, охоплюючи єдиний умисел аналогічним способом намагалася таємно викрасти з полиць магазину три упаковки кави торгової марки «Якобз Монарх», вагою 230 г., вартістю 72 (сімдесят дві) грн. за одиницю товару, загальною вартістю 216 (двісті шістнадцять) грн., однак не змогла довести свої суспільно небезпечні винні дії до кінця та розпорядитися викраденим майном з причин, що не залежали від її волі, оскільки при виході з магазину була затримана працівниками супермаркету.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_4 з приводу поданої апеляційної скарги , яка свої апеляційні вимоги змінила та просила задовольнити подану нею заяву про застосування до неї положень Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши її з-під варти, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав думку обвинуваченої та просив застосувати до неї Закон України «Про амністію» , звільнивши її від покарання, призначеного вироком суду, думку прокурора, який також просив звільнити обвинувачену від покарання, призначеного за вироком суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_4 та підстави для звільнення від покарання, наведені нею у заяві про застосування положень Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін оскаржуваного обвинуваченою вироку та про звільнення її від відбування призначеного покарання за вироком суду на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з таких підстав.

У відповідності до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, Верховна Рада України, керуючись принципом гуманізму, відповідно до статті 92 Конституції України, положень Кримінального кодексу України і Закону України «Про застосування амністії в Україні», постановила звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Згідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року (зі змінами та доповненнми), амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину,

або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки

стосовно цих осіб не набрали законної сили.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_4 подала клопотання, у якому просить звільнити її від відбування призначеного покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року, так як вона належить до категорії осіб, що визначені у ст.1 цього закону.

У ході апеляційного розгляду скарги ОСОБА_4 на вирок суду першої інстанції, судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії до неї, у разі задоволенні її заяви, та з`ясовано думку обвинуваченої з приводу заявлених вимог у скарзі на вирок суду першої інстанції, яка частково просила задовольнити її апеляційну скаргу, звільнити її з-під варти і застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнивши від покарання.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 та прокурор обвинувачену підтримали у повному обсязі та також просили звільнити її від відбування покарання.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про амністію у 2016 році», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

За таких обставин, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , як убачається з матеріалів кримінального провадження не позбавлена батьківських прав та станом на день набрання чинності цим Законом має дитину, якій не виповнилося 18 років, а також визнана винною у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України та у вчиненні замаху на вчинення злочину середньої тяжкості, вона підлягає звільненню від відбування призначеного за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року покарання, на підставі п. «в» ст.1 вищевказаного закону.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 не відмовлялась від поданої нею апеляційної скарги на вирок, колегія суддів уважає, що підстави для перегляду вказаного вироку та вирішення питання про звільнення її від відбування призначеного покарання за вироком суду з випробуванням відсутні, оскільки це погіршить правове становище обвинуваченої, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року у кримінальному провадженні №0005388 відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.185; ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 без задоволення.

На підставі п.«в» ст.1 Закону Укрнаїни «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за вказаним вироком суду покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що було обрано ОСОБА_4 судом першої інстанції до набрання вироком законної сили скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти у залі судових засідань апеляційного суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1