ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/5384/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката., ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008474 від 28.09.2018, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий (зі слів) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , за погодження з процесуальним керівником, звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008474 від 28.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 28.09.2018, приблизно о 10 годині 40 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 9-Г, неправдиво повідомив по спецлінії «102» про підготовку вибуху будівлі церкви по вул. Вербицького в м. Києві, який загрожує безпеці громадян, знищенню та пошкодженню об`єктів власності.

Так, 28.09.2018, приблизно о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вирішив здійснити неправдиве повідомлення про замінування, оскільки має неприязне відношення до російського патріархату.

Продовжуючи знаходитись вдома за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху взяв власний мобільний телефон з сім-карткою мобільного оператору «лайфселл» та з абонентського номеру оператора стільникового зв`язку НОМЕР_1 зателефонував на спецлінію «102», повідомивши при цьому завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху будівлі ОСОБА_7 , за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 3-Г, який загрожує безпеці громадян, знищенню та пошкодженню об`єктів власності.

У зв`язку зі злочинними діями ОСОБА_6 за викликом до ОСОБА_7 , за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 3-Г прибула слідчо-оперативна група Дарницького районного управління ГУ НП у м. Києві, працівники кінологічної служби та працівники вибухо-технічного відділу, які із застосуванням спеціального обладнання та службової собаки, при обстеженні будівлі ОСОБА_7 та прилеглої до нього території, підозрілих предметів, а також вибухонебезпечних предметів та речовин не виявили.

Клопотання мотивоване наявністю достатніх доказів, які обгрунтовують підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до шести років.

У судовому засіданні прокурор підтримала вказане клопотання та просила його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме особисте зобовязання, оскільки винанна ОСОБА_6 не доведена, клопотання грунтується на припущеннях.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

28.09.2018 року ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0008474 від 28.09.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, у вчиненні якого він підозрюється та можливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на від 2 до 6 років, останній, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий суддя приходить до висновку щодо недоведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні.

Як стверджує прокурор запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано до підозрюваного у зв`язку з тим, що останній вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Однак прокурор належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Доводи клопотання прокурора в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2, 3, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними в судовому засіданні не доведені.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавленнясвободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальнихвимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка сталапідставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалось затримання.
Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Роси», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошення видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри тацілі, що стоять за ними.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання у м.Києві, раніше не судимий.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має зареєстроване місце проживання, з огляду на відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України в самому клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено належним чином наявність таких ризиків і прокурором під час розгляду справи, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, заборонивши останньому залишати квартиру АДРЕСА_2 , та саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними, а саме: продовження злочинної діяльності, вплив на інших учасників провадження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 60 днів тобто до 26.11.2018 року.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати квартиру АДРЕСА_2 з 21-00 год. до 06-00 год.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного до ОСОБА_6 строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м.Києві у провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження;

-не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на Дарницьке УП ГУНП у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти діб з моменту оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_8