Постанова
Іменем України

04 жовтня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бортничів Бориспільського району Київської області, засудженого за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений у касаційній скарзі, що за змістом і вимогою аналогічна касаційній скарзі його захисника, виклав вимогу до суду про зміну судових рішень, постановлених відносно нього, в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України. Обґрунтування касаційної скарги побудовано на запереченні винуватості, встановлених судом фактичних обставин провадження. Крім того, вимогу про звільнення від відбування покарання з випробуванням мотивовано формальним підходом суду до обставин, які помякшують покарання.

2. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
За вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Судом також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2017 рокуапеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
04 травня 2017 року близько 16 години ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому перебував пасажир ОСОБА_8 , рухався автодорогою Кіпті-Глухів-Бачівськ із перевищенням максимально допрустимої швидкості руху на цій ділянці дороги, близько 140 км/год, будучи засліпленим сонцем, проявив неуважність, не помітив вантажного автомобіля з напівпричепом, що рухався в попутному напрямку, а побачивши, що тягач вантажного автомобіля почав здійснювати маневр повороту ліворуч, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, виїхав на зустрічну смугу руху, щоб об`їхати його, де зіткнувся з передньою частиною вказаного автомобіля з напівпричепом під керуванням водія ОСОБА_9 .

Водій ОСОБА_7 своїми діями грубо порушив вимоги пунктів 2.3б, 12.2, 12.6г Правил дорожнього руху, такі його дії перебувають у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді численних поєднаних травм тіла, що у сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що заподіяли його смерть на місці події.
3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Засуджений та його захисник в судовому засіданні суду касаційної інстанції просили про задоволення касаційних скарг, зміну судових рішень в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.
Прокурор заперечила проти доводів, наведених у касаційних скаргах, на підставі їх необґрунтованості, зокрема й щодо невідповідності призначеного покарання ОСОБА_7 через суворість. Завдані злочином збитки не відшкодував, кошти потерпілій виплатило підприємство, на якому працює засуджений.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

4.1.2 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням
Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
4.2.2 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.2.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Позиція Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджено доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також оцінено судом відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) (даними, що містяться у висновках експертиз, іншими письмовими матеріалами провадження тощо) [4.2.1, 4.2.2].
Отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини кримінального провадження, які касаційним судом не перевіряються, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно [4.2.4].

5.2 Щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, обставини скоєного злочину та повною мірою дані про винного, який раніше не був судимий, одружений, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та вжиття заходів щодо часткового відшкодування завданої потерпілій шкоди. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Крім того, суд у вироку мотивував, чому не вбачає підстав щодо звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме значне перевищення дозволеної швидкості руху на близько 50 км/год, небезпечний маневр виїзду на смугу зустрічного руху та перетин суцільних ліній дорожньої розмітки на автодорозі міждержавного значення, загибель особи. Також суд встановив, що обвинувачений ухилився від виконання домовленостей з потерпілою про повне відшкодування заподіяних їй збитків.
Таким чином, суд при застосуванні санкції ч. 2 ст. 286 КК України дійшов правильного та належно вмотивованого висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_7 строку покарання в мінімальних межах цієї санкції.
Підстав вважати це покарання суворим Суд не вбачає. Крім того, Суд не встановив формального врахування обставин, які помякшують покарання, як про це стверджується у касаційних скаргах.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в якій наведено належне мотивування прийнятого рішення, перевірено повною мірою доводи апеляційної скарги засудженого щодо застосування до нього положень ст. 75 КК України, які є аналогічними доводам, наведеним у касаційній скарзі.
При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_8 не відшкодовано, кошти на поховання їй виплатило підприємство, на якому працює засуджений і якому належить автомобіль джерело підвищеної небезпеки. Також було встановлено, що виплата страхового відшкодування потерпілій та її дитині не повязана з цим кримінальним провадженням, оскільки здійснена за договорами страхування життя, а тому така виплата не може ставитися в заслугу засудженому.
Крім того, як убачається з ухвали апеляційного суду, допитана під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що «ні копійки коштів від обвинуваченого вона не отримала, так само як щирого вибачення та моральної підтримки, поведінка його під час судового розгляду та доводи апеляційної скарги свідчать про його нещирість та намагання уникнути відповідальності» [4.2.3].
Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є правом суду за наявності достатніх для того підстав та з урахуванням того, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства. Однак таких підстав не було встановлено ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції, не вбачає їх і Суд з огляду на наведені у касаційних скаргах обставини, у тому числі й ті, що характеризують особу засудженого, які вже було враховано судами при призначенні йому покарання в мінімальних межах санкції статті та не є в цьому випадку достатніми для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

5.3 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд вважає доводи, викладені в касаційних скаргах, про невідповідність призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання через суворість та про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону необґрунтованими, тому вказані касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3