Справа № 676/4570/18
Номер провадження 1-кс/676/1557/18
У Х В А Л А

12 липня 2018 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кам`янець-Подiльського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 по матеріалах кримінального провадження, внесеного 4 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001769 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна,

в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Перевіривши наданні матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає поверненню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно із ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Проте, такі відомості всупереч вищевказаним вимогам у клопотанні не зазначені.

Зокрема, у клопотанні слідчим зазначається, що метою арешту є забезпечення кримінального провадження, забезпечення конфіскації майна або спеціальної конфіскації.

Проте, всупереч вимогам ч.2,4,5 ст.170, п.1 ч.2 ст.171 КПК України слідчим у клопотанні не конкретизовано підстави та мету, не наведено обґрунтування необхідності арешту майна. Зокрема, забезпечення кримінального провадження є загальним поняттям та не відноситься згідно із ч.2 ст.170 КПК України до підстав арешту майна.

Зазначаючи як підставу для арешту майна можливу спеціальну конфіскацію та конфіскацію майна, слідчий в порушення вищевказаних вимог не зазначив інформацію щодо власника, на майно якого може бути накладено арешт, а також не обґрунтував, які саме обставини є достатніми підставами вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України, а також не надав будь-яких доказів того, що майно перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також що у матеріалах кримінального провадження є достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених КК України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, з огляду також на ту обставину, що санкція ч.3 ст.190 КК України не передбачає додаткового покарання у виді конфіскації майна.
У клопотанні із грубим порушенням вимог п.3 ч.2 ст.171 КПК України взагалі не зазначено інформацію про документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч. 3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного клопотання слідчого СВ Кам`янець-Подiльського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 необхідно повернути прокурору, встановивши строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 170-174, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Кам`янець-Подiльського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 по матеріалах кримінального провадження, внесеного 4 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001769 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, повернути прокурору Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, тобто до 15 год. 00 хв. 15 липня 2018 року.

Копію ухвали направити прокурору для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1