Справа № 299/2753/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/164/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про повернення речового доказу - транспортного засобу марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки та прийнято рішення про його конфіскацію.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2017, ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України. З посиланням на матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність в ньому даних про безпосереднє ввезення ОСОБА_5 автомобіля марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки на митну територію України,що на думку суду першої інстанції, відповідно до ч.4 ст.380 МК України ставить під сумнів законність використання ОСОБА_5 цього транспортного засобу на митній території України, на підставі чого констатовано про відсутність підстав для повернення ОСОБА_5 цього речового доказу у відповідності до вимог ст.100 КПК України та прийнято рішення про конфіскацію транспортного засобу марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки, на підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК України.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017 скасувати, постановити нову, якою задовольнити його клопотання про повернення вилученого в нього, як речового доказу, автомобіля марки «Mercedes Benz Vito». В обгрунтування своїх вимог, ОСОБА_5 посилається на порушення судом вимог ст.100 КПК України, зокрема, не вирішення долі речових доказів при закритті кримінального провадження відносно нього. Крім того, вказує на упередженість та суб`єктивність у вирішенні даного питання судом першої інстанції. Вважає, що суд невірно застосував та розтлумачив

-2-
норму ст. 100 КПК України, а відтак і невірно застосував спеціальну конфіскацію його майна у межах кримінального провадження, вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Також зазначає про наявність в матеріалах кримінального провадження документів, якими належно підтверджується як право власності на транспортний засіб марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки, так і право на користування ним. Також, на його думку застосувавши при розгляді клопотання про повернення речового доказу ст.380 МК України, допущено порушення меж судового розгляду даного кримінального провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідившиматеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159 1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209 1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212 1, частиною першою статей 222, 229, 239 1, 239 2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363 1, 364 1, 365 2 цього Кодексу.

Стаття 96-2 КК України, зокрема зазначає, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зазначених вимог закону при розгляді клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2017, ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження №0000366 щодо нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України.

-3-

Із постанови слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 від 13.04.2017 вбачається, що автомобіль марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000366.
Крім того, відповідно до довіреності на використання транспортного засобу від 31.10.2016, ОСОБА_5 має право користуватися автомобілем марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки (а.к.п.43).
Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження №0000366, суд першої інстанції повинен був викласти належні та вагомі обґрунтування законних підстав вирішення питання про речовий доказ, про що і зазначав у своєму клопотанні ОСОБА_5 ..

Проте, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції висновок про необґрунтованість доводів ОСОБА_5 зробив без належного з`ясування обставин із посиланням на докази, в тому числі без дослідження кримінального провадження №0000366, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, зазначивши в ухвалі про наявність підстав для конфіскації транспортного засобу марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки, на підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК України, суд першої інстанції проігнорував встановлені ст. 96-2 КК України випадки застосування спеціальної конфіскації, зокрема, що спеціальна конфіскація застосовується щодо певної категорії злочинів, а також якщо майно було підшукано, виготовлено, пристосовано або використано як засоби чи знаряддя вчинення умисного злочину, а тому зазначені положення Закону не можуть бути застосовані до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого ОСОБА_5 з необережності, що свідчить про застосування судом першої інстанції закону, який не підлягає застосуванню.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційного скарги щодо порушення судом першої інстанції меж судового розгляду при розгляді питання про повернення речового доказу.

Так, за змістом ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Проте, зазначені в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали надмірні судження суду першої інстанції щодо законності ввезення на територію України, прав та цілей користування ОСОБА_5 транспортним засобом марки «Мерседес Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької Республіки, з посиланням на норми МК України, є такими, що виходять за межі вимог ст.337 КПК України та свідчать про такі, допущені судом першої інстанції істотні порушеннями вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування судового рішення.

-4-

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом».

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017 підлягає скасуванню як незаконна, на підставі п.2 ч.3 ст. 407 КПК України, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 - задоволенню.

Керуючись ст. ст.100, 404, 405, 407, 418, КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2017 про відмову в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про повернення речового доказу та його конфіскації - скасувати.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про повернення речового доказу задовольнити.
Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000366 - автомобіль марки «Mercedes Vito», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Словаччини), повернути особі яка його використовувала - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді: