УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Первомайськ Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, засудженого вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року до покарання у вигляді 13 років 6 місяців років позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.328 КК Республіки Білорусь, -

встановив:

15 травня 2018 року Міністерство юстиції України звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України, в якому просить: визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що 13 квітня 2018 року наказом Міністерства юстиції України №1157/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком білоруського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.606 КПК України, ст.4 Договору між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання та на підставі запиту Генеральної прокуратури Республіки Білорусь від 26 лютого 2018 року №17-32-2018. ОСОБА_4 засуджений вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року до покарання у вигляді 13 років 6 місяців позбавлення волі, кінець строку відбування покарання 14 лютого 2029 рік. ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, як незаконне з метою збуту придбання, зберігання, перевозка та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання у виправній установі «В`язниця №4» управління Департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могилевській області. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 . Листом від 26 лютого 2018 року №17-32-2018 Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь надано згоду на передачу засудженого ОСОБА_4 в Україну для подальшого відбування покарання.

Представник Міністерства юстиції України ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з клопотанням, в якому просить розгляд такого проводити без її участі, яка згідно з ч.1 ст.610 КПК України, не є обов`язковою.

Прокурор Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України підтримав та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що вказана у вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року речовина МВА(N)-СНМ, яку ОСОБА_4 придбав, зберігав та перевозив з метою збуту та збував, відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06 травня 2000 року №770, в Україні являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено. Крім того, вважає за можливе визначити статтю, частину статті Кримінального кодексу України, якою передбачена відповідальність за злочин за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , а саме: ч.3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь за ч.2 ст.307 КК України. Чинним КПК України передбачено, що в разі якщо призначене покарання судом іноземної держави перевищує максимальне покарання зазначений у КК України, суд повинен обрати максимальну міру покарання передбачену відповідної частини статті КК України.

В зв`язку з чим, просить вважати ОСОБА_4 засудженим у відповідності до законодавства України, ч.2 ст.307 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Враховуючи, що чинним КПК України не передбачено обов`язкової участі представника Міністерства юстиції України під час розгляду клопотання такого про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд вважає за можливе провести його розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 вказаної Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені уст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннямист. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Частинами 3,4 статті 610 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статтіКримінального кодексу Україниза відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України. При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Згідно ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, зазначає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннямист.19 Закону України «Про міжнародні договори України`є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

При зверненні Міністерством юстиції України до суду з даним клопотанням дотримані вимоги ст. 4 Договору між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстави для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, відсутні.

За змістом ст. 4 вказаного Договору, засуджена особа може бути передана відповідно до цього Договору, якщо: 1) ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2)вирок судустосовно цієїособи набравзаконної сили; 3) на момент отримання запиту про передачу засуджений повинен ще відбувати покарання протягом не менш як шість місяців; 4) є письмова згода засудженої особи, або, у зв`язку з її віком, фізичним або психічним станом, що перешкоджають вільному волевиявленню, про це клопоче законний представник засудженої особи; 5) діяння, у зв`язку з яким було винесено вирок, є злочином відповідно до законодавства держави виконання вироку і тягне за собою покарання у виді позбавлення волі; 6) відшкодовано матеріальну шкоду, завдану злочином; 7) держава винесення вироку і держава виконання вироку дали згоду на передачу засудженої особи.

Виходячи з положень цього Договору, держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.

Відповідно до листа про надання інформації №6.5-3285/6-18 від 27 березня 2018 року Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, за інформацією Управління ДМС України в Черкаській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.14 Закону України «Про громадянство України» (редакція від 08 жовтня 1991 року) є громадянином України (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів клопотання, останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України являється будинок АДРЕСА_1 .

12 листопада 2015 року вироком суду Ленінського району м. Мінськ Республіки Білорусь, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого 3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь та призначено покарання у вигляді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуванням покарання у виправній колонії в мовах посиленого режиму. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього тримання під вартою з 14 серпня 2015 року по 11 листопада 2015 року з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 12 листопада 2015 року (а.с.5-16).

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Мінського міського суду Республіки Білорусь від 12 січня 2016 року вищевказаний вирок суду Ленінського району м. Мінськ Республіки Білорусь залишений без змін, а касаційна скарга без задоволення (а.с.17-22).

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили №1-602/15 від 15 січня 2016 року вирок суду Ленінського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 12 листопада 2015 року, яким засуджено ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.358 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, набрав законної сили 12 січня 2016 року (а.с.47).

Згідно постанови суду Октябрьського району м. Могилів від 16 березня 2016 року, засудженого ОСОБА_4 , 1995 року народження, з ВК в умовах посиленого режиму переведено для подальшого відбування покарання за вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року на тюремний режим строком на 3 роки (а.с.23).

Як вбачається з заяви від 19 лютого 2018 року та розписки від 22 лютого 2018 року засудженого ОСОБА_4 , він висловив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування призначеного його покарання, при цьому йому роз`яснені та зрозумілі юридичні наслідки такої передачі (а.с.26, 27).

Відповідно до довідки про відбуття строку покарання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 12 листопада 2015 року судом Ленінського району м. Мінськ за ч.3 ст.328 КК Республіки Білорусь на 13 років 6 місяцям позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії в умовах посиленого режиму з конфіскацією майна, на 21 лютого 2018 року відбув строк покарання 2 роки 6 місяць 7 днів, початок строку 14 серпня 2015 року, кінець строку 14 лютого 2029 року, невідбутий строк покарання становить 10 років 11 місяців 23 днів (а.с.28).

Як вбачається з вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, ОСОБА_4 засуджений за незаконне з метою збуту придбання, зберігання, перевезення та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, а саме речовина МВА(N)-СНМ, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь (а.с.5-16).

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06 травня 2000 року №770, речовина МВА(N)-СНМ являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Згідно ч.3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, покарання за вказаним пунктом частини статті передбачено за вчинення дій, а саме: дії, передбачені ч.2 даної статті, вчинені групою осіб, або посадовою особою з використанням своїх службових повноважень, або особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений даною статтею, статтями 327, 329 або 331 даного Кодексу, або у відношенні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів у крупному розмірі, або у відношенні особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин, або збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх прекурсорів та аналогів на території установи освіти, організації здравоохорони, військової частини, виправної установи, арештного дому, в місцях тримання під вартою, лікувально-трудових профілакторіях, в місцях проведення масових заходів або завідомо неповнолітньому(а.с.24).

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення дій, а саме: за незаконне з метою збуту придбання, зберігання, перевезення та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, за які було засудженого ОСОБА_4 вироком суду Леніського району м. Мінськ 12 листопада 2015 року, передбачено диспозицією частини 2 статті 307, та за вчинення таких, санкцією цієї частини статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від шести до десяти років із конфіскацією майна.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Враховуючи, що ч. 3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, за якою ОСОБА_4 був засуджений вироком суду Ленінського району м. Мінська від 12 листопада 2015 року передбачена відповідальність за такий самий злочин, який передбачений ч. 2 ст.307 КК України, а міра покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі, призначена за вироком суду іноземної держави є більшою ніж максимальний строк покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України, відтак суд вважає, що відповідно до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити частину статті закону України про кримінальну відповідальність та визначити строк покарання у виді 10 років позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави.

Крім того, як вбачається з вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, ОСОБА_4 призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно ч.5 ст.610 КПК України, відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Аналізуючи вищевказану норму КПК України, суд приходить до беззаперечного висновку, що розгляд питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави, відбувається виключно на підставі клопотання Міністерства юстиції України.

Вищевказаною нормою КПК України, суди не наділено повноваженнями за власної ініціативи здійснювати розгляд питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави

Разом з тим, як вбачається з клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, яким засудженого ОСОБА_4 , у відповідність до законодавства України, на розгляд суду питання про виконання додаткового покарання вказаним вироком не ставиться.

Таким чином, суд, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, яким засудженого ОСОБА_4 , у відповідність до законодавства України, не вирішує питання щодо виконання додаткового покарання у вигляді конфіскації майна призначеного вказаним вироком.

Крім того, суд не визначає вид колонії, в якій належить відбувати покарання ОСОБА_6 після його передачі для відбування покарання до України, оскільки таке питання відповідно до ст. 86 Кримінально-виконавчого кодексу України віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що призначене ОСОБА_4 за вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, за своїм видом є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами КК України за вчинення аналогічного діяння, відтак суд вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, щодо засудженого ОСОБА_4 та вважати останнього засудженим за ч.2 ст.307 КК України до відбування 10 (десяти) років позбавлення волі.

Керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.602, 603, 609, 610 КПК України, ч.2 ст.307 КК України, ст.86 КВК України, Конвенцією про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), Договором між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання -

ухвалив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести вирок суду Ленінського району м. Мінськ, яким засуджено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.328 Кримінального кодексу Республіки Білорусь до 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуванням покарання у виправній колонії в умовах посиленого режиму, у відповідність із законодавством України.

Визначити, що відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, передбачена ч.2 ст. 307 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Первомайськ Житомирської області, останнє відоме місце проживання в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, засудженим вироком суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року, за ч.2 ст.307 КК до 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку суду Ленінського району м. Мінськ від 12 листопада 2015 року рахувати з 12 листопада 2015 року, зарахувавши в цей строк строк його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2015 року по 11 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а органом, що подав клопотання та засудженим - протягом семи днів з моменту її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1