Провадження: № 1-кп/484/415/18
Справа: № 484/4270/18
Вирок

іменем України

04.10.2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальне провадження № 0000181 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, уродженця м. Бухара Узбекістан, громадянин України, освіта середня, зареєстрованого АДРЕСА_1 , та мешканця гуртожиток АДРЕСА_1 , проходить військову службу на посаді сержанта з матеріального забезпечення навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший сержант, раніше не судимий, є учасником бойових дій згідно посвідчення Серія НОМЕР_2 від 21.02.2016 року

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

22.12.2017 громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби з командиром військової частини НОМЕР_3 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 22.12.2017 №101-РС, старший сержант ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 1 роти охорони військової частини НОМЕР_3 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 01.01.2018 №1-РС, старший сержант ОСОБА_3 був призначений на посаду командира відділення управління 4 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2018 №145 старший сержант ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу та вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, на території України почав діяти особливий період та триває до теперішнього часу.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо.

Відтак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший сержант ОСОБА_3 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 25 від 28.01.2018 старший сержант ОСОБА_3 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

27.03.2018 по закінченню відрядження старший сержант ОСОБА_3 вибув з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та повинен був з`явитись до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ). Проте, 27.03.2018 о 17 год. 00 хв., старший сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

11.06.2018 о 08 год. 00 хв., старший сержант ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), де приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином старший сержант ОСОБА_3 27.03.2018 о 17 год. 00 хв., діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, нез`явився вчасно на службу без поважних причин та незаконно без поважних причин перебував за фактичним місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , до 08 год. 00 хв. 11.06.2018,

Тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 12.02.2015) - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не оспорював і пояснив, що дійсно прохродив службу в армії. В березні 2018 року самовільно поїхав додому, щоб знайти свою дружину та вирішити питання з нею щодо сплати аліментів. З`явився вже у червні 2018 року добровільно. У скоєному розкаявся, просить не позбавляти його волі.

Ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази щодо цих обставин відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.

Крім того вина ОСОБА_3 підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами: повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про кримінальне правопорушення від 14.08.2018 року; витягом з наказу від 11.06.2018 року № 680 про призначення службового розслідування; актом про результати службового розслідування від 01.08.2018 року командира військової частини НОМЕР_3 ; наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 01.08.2018 року №973 про оголошення результатів службового розслідування та покарання винних; витягом з наказу №320 від 11.12.2017 року командира військової частини НОМЕР_3 щодо зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу в/ч; витягом з наказу №4 від 05.01.2018 року командира військової частини НОМЕР_3 щодо призначення ОСОБА_3 на посаду; витягом із наказу №26 від 26.01.2018 року командира військової частини НОМЕР_3 щодо відрядження обвинуваченого; копією контракту ОСОБА_3 укладеного у військовій частині НОМЕР_3 від 11.12.2017 року; копією контракту ОСОБА_3 укладеного у військовій частині НОМЕР_1 від 20.06.2018 року; витягом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2018 року; копією посвідчення про відрядження від 26.01.2018 року; витягом із наказу №101-РС від 22.12.2017 року; витягом з наказу №320 від 22.12.2017 року; витягом з наказу №1-РС від 01 січня 2018 року; витягом з наказу №145 від 14.06.2018 року; копією військового квитка ОСОБА_3 .

Таким чином вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину доведена. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, працює на військовій службі, за міцем роботи характеризується негативно, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимий., є учасником бойових дій.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується, у вигляді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд вважає недоцільним, оскільки досі ОСОБА_3 сумлінно виконував процесуальні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (під час проходження військової служби - до командира військової частини, якому підпорядкований); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (під час проходження військової служби - командира військової частини, якому підпорядкований) про зміну місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: