Справа № 307/270/18
Провадження № 1-кп/307/382/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

законного представника потерпілої ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, сезонного робітника, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
14.11.2017 р., близько 08-ї год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21099", н/з НОМЕР_1 , їдучи по вулиці Центральній, у с. Терново, в напрямку с. Криве, неподалік будинку № 1, грубо порушуючи вимоги пунктів 12.3, 12.4., 12.9 "б" Правил дорожнього руху, рухаючись з перевищенням допустимої у населеному пункті швидкості, при виникненні небезпеки у виді дитини, яка почала перебігати дорогу зліва направо, яку він був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що 14.11.2017 р., близько 07.40 год., він рухався на автомобілі марки "ВАЗ 21099", н/з НОМЕР_1 , зі швидкістю біля 70 км/год., по вулиці Центральній, у с. Терново, в напрямку с. Криве. В цей час потерпіла ОСОБА_3 йшла по лівому узбіччі, у попутному напрямку та раптово почала переходити дорогу. Він не гальмував, так як вважав, що вона зупиниться. Але потерпіла несподівано побігла. Тоді він застосував екстрене гальмування та намагався її об`їхати, але правим заднім колесом зачепив ногу ОСОБА_3 .
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.
Так, потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що 14.11.2017 р., вона йшла по вул. Центральній, у с. Терново, по лівому узбіччі дороги. Потім вирішила перейти на правий бік і, переконавшись, що транспортні засоби не їдуть, почала переходити дорогу. Коли вже була на середині дороги побачила автомобіль, який виїхав із-за повороту та почала бігти до правого краю, але не встигла і автомобіль зачепив її. Претензій до обвинуваченого не має, шкода їй відшкодована. Просить покарати його відповідно до закону.

Законний представник потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 , у судовому засіданні показала, що обвинувачений надавав потерпілій матеріальну допомогу пов`язану з лікуванням та відшкодував моральну шкоду завдану їй на даний час. Претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого та потерпілої, які вони дали вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленими із правилами ст. 349 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України по кваліфікуючій ознаці порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, має на утриманні двоє малолітніх дітей, відшкодував завдану шкоду, вчинив злочин вперше; обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Суд також враховує, що потерпіла ОСОБА_3 допустила порушення п.п. 4.8., 4.10. та 4.14. «а» «б» ПДР, якими визначено, що якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки. Перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Отже, потерпілою також було допущено порушення ПДР, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність з боку потерпілої порушень Правил дорожнього руху, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді три роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного йому покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_6 не обирався.
Судові витрати по справі відсутні.
Речовий доказ - автомобіль марки "ВАЗ 21099", н/з НОМЕР_1 залишити у ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1