Справа № 127/6379/18
Провадження №11-кп/772/679/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Вінницької ВК УДПтС України у Вінницькій області (№86) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області із Вінницької надійшло подання адміністрації Вінницької ВК УДД України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№ 86) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні подання адміністрації, суд послався на те, що ОСОБА_7 неодноразово звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, своєю поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання, а відбуття ним 2/3 строку призначеного покарання являється недостатнім для його виправлення та перевиховання, оскільки на час розгляду подання не досягнуто мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.

У апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року та задоволення подання начальника установи, враховуючи те, що він має 10 заохочень, працевлаштований.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 - не підлягає до задоволення.

За змістом ст. 81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого, ОСОБА_7 востаннє був засуджений вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.04.2014 року за ст. 395, 71 ч.1, 72 ч.1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення, відбув 2/3 строку покарання.

Отже з урахуванням того, що ОСОБА_7 засуджений за умисний злочин невеликої тяжкості, відбув більше 2/3 строку, призначеного судом, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Разом з цим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за найближчий час до розгляду клопотання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як зазначив суд першої інстанції, засуджений немає дисциплінарних стягнень, має дисциплінарні заохочення, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, однак зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_7 має ряд непогашених судимостей, зокрема за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, при цьому будучи засудженим 20.10.1999 року Іллінецьким районним судом Вінницької області, вже звільнявся раніше умовно-достроково, що свідчить про стійку схильність ОСОБА_7 до вчинення умисних корисливих злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.

Наведені обставини знайшли своє підтвердження перевіркою матеріалів особової справи засудженого, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, наявність протягом тривалого часу відбування покарання кількості заохочень та дисциплінарних стягнень з дня відбування покарання, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

А доводи апелянта про те, що він довів своє виправлення свідчать про те, що такі дії ОСОБА_7 були викликані лише бажанням бути звільненим умовно-достроково, що також не може свідчити про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів свого виправлення.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року, про що просить апелянт, не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Вінницької ВК УДПтС України у Вінницькій області (№86) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той самий строк з момент отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4