Постанова

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 646/5253/16-к

провадження № 51-3241 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000893, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , раніше судимий за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ст. 128 Кримінального кодексу України (далі КК) на підставі ч. 1 ст. 70, ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 04 червня 2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Апеляційний суд Харківської області вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання скасував й 27 березня 2017 року ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_6 призначив покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. В іншій частині вирок залишив без змін.
ОСОБА_6 узято під варту в залі суду.
ОСОБА_6 визнано винуватим у повторному відкритому викраденні чужого майна, тобто грабежі за таких обставин.
17 квітня 2016 року близко 3 год ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючі умисно, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, біля супермаркету «АТБ-маркет» (вул. Вернадського 12, м. Харків), підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_8 і, реалізовуючи свій злочинний намір, штовхнув його двома руками в ділянку грудної клітки та відкрито заволодів, зірвавши з останнього, золотим ланцюжком з хрестиком загальною вагою 30 г та золотим браслетом «Барака» вагою 30 г загальною вартістю за висновком судово-товарознавчої експертизи № 46 від 22 квітня 2016 року 52 501 грн 50 коп. Після чого з місця скоєння злочину зник, заподіявши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 52 501 грн 50 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити, пом`якшити призначене покарання, призначивши підзахисному покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вважає, що вирок апеляційного суду не вмотивований належним чином.
Крім того, у клопотанні від 20 січня 2018 року засуджений ОСОБА_6 просить застосувати до нього Закон України від 22 грудня 2016 року № 1810 -VIII «Про амністію у 2016 році», так як він має неповнолітню дитину.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений просив залишити вирок суду першої інстанції щодо нього в силі, також підтримав своє клопотання.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги та клопотання.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК не оспорюються у касаційній скарзі захисника. При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким також не оспорюються.

Доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано дійшов висновку щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, є безпідставними.
У вироку суд апеляційної інстанції звернув увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливе виправлення без реального відбування покарання та помилково прийшов до висновку про застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК.
Апеляційний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 неодноразово був судимий, зокрема за скоєння умисних тяжких злочинів, що він був звільнений з місць позбавлення волі 04 червня 2015 року після відбуття строку покарання, однак не минув і рік, як він знову вчинив умисний корисливий злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків і не виправився.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а отже, і про безпідставність рішення суду першої інстанції щодо його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.
Покарання, призначене ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому були враховані дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття , часткове відшкодування збитків, а також обставина, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, доводи захисника про суворість призначеного покарання є безпідставними.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання та ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
Посилання засудженого на неналежне забезпечення права на захист та використання працівниками правоохоронних органів недозволених методів слідства також є безпідставними і не підтверджені матеріалами кримінального провадження.
Що стосується клопотання засудженого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідно до ст. 1 цього Закону його дія поширюється на осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12КК. Проте злочин, за який засуджено ОСОБА_6 , належить до категорії тяжких (ч. 2 ст. 186 КК).

Разом з тим, доводи засудженого про незарахування судом апеляційної інстанції йому у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення, на думку Суду, є обґрунтованими.
Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , його затримано 17 квітня 2016 року о 03:40 та за ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року звільнено з під варти негайно в залі суду і застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
З урахуванням викладеного, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК необхідно зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 по 19 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обгрунтованість вироку апеляційного суду стосовно засудженого ОСОБА_6 , перевіркою кримінального провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК та § 3 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргузахисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 по 19 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3