АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
26 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Новорепівка, Ново-Троїцького району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чичиркозівка, Звенигороського району, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2017 -
ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 07 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ч.2 ст.186 КК України у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді 07 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту затримання з 21.01.2017. На підставі ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 21.01.2017 по 20.06.2017 включно зараховано в строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін ? тримання під вартою.
ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.187 КК України у виді 07 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ч.2 ст.186 КК України у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді 07 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з моменту затримання з 21.01.2017. На підставі ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_13 з 21.01.2017 по 20.06.2017 включно зараховано в строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено без змін ? тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 3 534 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. солідарно.
Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 , а також захисники обвинувачених ? адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить суд апеляційної інстанції дослідити матеріали кримінального провадження для зміни правової кваліфікації його дій, оскаржуваний вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2017 змінити, перекваліфікувавши його дії на ч.2 ст.125 та ч.1 ст.186 КК України та призначивши покарання в межах санкцій відповідних статей із застосуванням ч.5 ст.72 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_5 вказує, що висновок суду про те, що він діяв за попередньою згодою з ОСОБА_15 суперечить його показанням та показанням ОСОБА_15 , а також не підтверджується жодним іншим наявним по справі доказом. При цьому апелянт зазначає, що показаннями ОСОБА_12 підтверджується, що обвинувачені в нього нічого не вимагали і не забирали. Наголошує, що він не чіпав ОСОБА_12 , а навпаки розбороняв потерпілого і ОСОБА_15 .

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , просить суд апеляційної інстанції дослідити докази по даному кримінальному провадженню (допит потерпілого ОСОБА_12 ; допит ОСОБА_16 та ОСОБА_8 ; дані характеризуючі ОСОБА_16 ), оскаржуваний вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2017 скасувати та ухвалити новий, яким по епізоду за ч.2 ст.187 КК України (потерпілий ОСОБА_12 ), кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_16 і вичерпанням можливостей їх отримати, по епізоду, відносно потерпілого ОСОБА_14 ? дії ОСОБА_17 перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України; за ч.1 ст.186 КК України призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, зарахувавши йому термін попереднього ув?язнення з 21.01.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а також, що викладені в оскаржуваному вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються дослідженими судом доказами. Зокрема адвокат зазначає, що показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується, що ОСОБА_5 не приймав участі у бійці, яка виникла між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_12 , попередньої змови між обвинуваченими про вчинення правопорушення відносно ОСОБА_12 не було, будь-яких речей, які належали потерпілому під час затримання у ОСОБА_5 виявлено не було. Вважає, що у його підзахисного був відсутній умисел на вчинення злочину. Адвокат також наголошує, що потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що вимоги передати належних йому речей не пред`являлось, він не виключає можливість, що під час нанесення йому ударів він міг загубити свій мобільний телефон.
Крім того захисник ОСОБА_6 зазначає, що у обвинувачених не було попередньої домовленості щодо вчинення злочинних дій відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_8 в конфлікт взагалі не втручався, а тому дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України.
Окремо в апеляційній скарзі захисника вказується, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_5 проживає однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_18 , має на утриманні малолітню дитину ? ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується позитивно.
Адвокат вважає, що суд незаконно безпідставно зарахував ОСОБА_5 положення ч.5 ст.72 КК України по 20.06.2017, а не по день набрання вироком законної сили.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить суд апеляційної інстанції оскаржуваний вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2017 скасувати та визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та застосувати до нього ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 01 (один) рік.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення без врахування всіх обставин справи. Зокрема, як наголошує адвокат, судом не було враховано показання потерпілого ОСОБА_12 щодо крадіжки його майна, в той час як суд залишив поза увагою протокол допиту потерпілого адвокатом, а також заяву потерпілого слідчому щодо надання можливості внести виправлення, яка була досліджена в ході судового розгляду, однак її оцінка не знайшла свого відображення в судовому рішенні. Додатково адвокат звертає увагу колегії суддів на тому, що органами досудового розслідування не проведено дактилоскопічної експертизи щодо відбитків пальців рук ОСОБА_8 на тих предметам, протиправне заволодіння яких йому ставиться в провину. Таким чином, на переконання захисника стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Також захисником обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі зазначається щодо відсутності попередньої змови між обвинуваченими на вчинення грабежу за попередньою змовою, в той час як висновки суду в цій частині не підтверджуються наявними по справі доказами.
Апелянт в обґрунтування своїх апеляційних вимог також посилається на протокол про проведення негласної слідчі (розшукової) дії від 23.02.2017 та зауважує, що на момент взяття ОСОБА_8 під варту з метою уникнення будь-яких зіткнень та сутичок у слідчому ізоляторі, він навмисно дав спотворені показання для забезпечення особистої безпеки та встановлення авторитету серед осіб, які також тримаються в ІТТ.

Крім того, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на порушення конституційних прав ОСОБА_8 органом досудового розслідування під час проведення негласних слідчих дій, не розкриваючи зміст такого порушення.

Інших апеляційних скарг від учасників не надходило.

За обставин викладених у вироку, 21.01.2017, приблизно о 06 год. 20 хв. обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, по АДРЕСА_3 скоїли розбійний напад на потерпілого ОСОБА_20 поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , за наступних обставин.
Реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , діючи спільно та узгоджено, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , який йшов по стежці біля лісопаркової зони по вул.Братиславській в м. Києві, напали на потерпілого ОСОБА_12 , який від нанесеного ОСОБА_8 удару кулаком в область голови впав на землю, після чого обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 нанесли потерпілому ОСОБА_12 удари ногами в область голови та тіла, завдавши потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців ? на спинці носу з переходом на скати його, на повіки лівого ока, та в підочні ділянки ? 1, на передній поверхні грудної клітки в проекції другого ребра по лівій середньо-ключичній лінії ? 1, в проекції третього міжребер`я між лівими середньо-ключичною та пригрудинною лініями ? 1, на тильній поверхні правої кисті в проекції середніх третин 4-5 п`ясних кісток ? 1; саден ? в ділянці підборіддя зліва ?1, на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимального ?1 та дистального ? 1 суглобів третього пальця, на внутрішній поверхні правого променево-зап`ясного суглобу ? 1; крововиливів ? на слизовій верхньої губи з переходом на червону кайму по середній лінії ? 1, на слизовій нижньої губи в проекції третього зуба зліва ? 1 та справа ? 1, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесне ушкодження у вигляді забійної рани в лобній ділянці по серединній лінії, на 1,1см вліво від верхнього краю голівки правої брови ? 1, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та заволоділи мобільний телефоном «Нокіа», вартістю 800 грн., з сімкартами операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «МТС», яка матеріальної цінності не становлять, без залишку коштів на рахунках, мобільним телефоном «Нокіа», вартістю 400 грн., з сімкартою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності не становить, без залишку коштів на рахунку, шкіряним гаманцем, вартістю 100 грн., в якому були грошові кошти в сумі 40 грн., що належали потерпілому ОСОБА_12 ОСОБА_8 та ОСОБА_17 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1340 грн.
Крім того, в той же день, 21.01.2017, приблизно о 06 год. 50 хв. обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, повторно по АДРЕСА_4 скоїли відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , за наступних обставин.
Реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , діючи спільно та узгоджено, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який йшов по тротуару по вул.Братиславській в м. Києві, ОСОБА_8 наніс удар ногою в спину потерпілого ОСОБА_14 , який від удару впав на землю. Намагаючись подолати волю потерпілого ОСОБА_14 до опору, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 стали наносити потерпілому ОСОБА_14 удари ногами в область голови, тим самим застосували насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , та вимагали у потерпілого ОСОБА_14 грошові кошти і годинник.
Впевнившись, що потерпілий ОСОБА_14 , якому були завдані легкі тілесні ушкодження у вигляді синців ? в надбрівній ділянці справа, в міжбрівній ділянці з переходом на спинку та скати носу, на верхній губі справа; крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа до рівня перехідної складки, садна на тильній поверхні правої кисті в проекції середньої третини 3-ї та 4-ї п`ясних кісток не може чинити опір, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_17 відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_14 годинник «Casio», вартістю 1200 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку потерпілого, який залишив питання на розсуд суду, прокурора, який заперечив проти наявних апеляційних скарг та вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційних вимог та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку .
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів вирок суду першої інстанції відповідає положенням ст. 370 КПК України , вина обвинувачених доведена в законному порядку і ґрунтується на належних, допустимих, достовірних доказах безпосередньо досліджених судом першої інстанції та оцінених в сукупності як достатніми для визнання їх винними .
Так, на підтвердження встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, суд послався на наступні джерела доказів :
Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 в суді показав, що вранці вони з ОСОБА_21 йшли з нічного клубу та Троєщині в напрямку метро. По дорозі зустріли потерпілого ОСОБА_12 , у якого запитали, як дійти до метро. ОСОБА_12 негативно відреагував. Він взяв ОСОБА_12 за плече, повернув до себе, ОСОБА_12 впав на землю. Він наніс ОСОБА_12 приблизно п`ять ударів рукою в обличчя. Мобільні телефони та гаманець він не бачив. Обвинувачений ОСОБА_8 також показав, що після конфлікту з ОСОБА_12 вони з ОСОБА_21 пішли в напрямку метро, зустріли потерпілого ОСОБА_14 , до якого підійшов ОСОБА_22 . Між ними виник конфлікт, який переріс в бійку, потерпілий ОСОБА_14 впав на землю, у нього випав годинник, який він підібрав та тримав у себе. В цей час під`їхали поліцейські та затримали їх.
Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_17 в суді показав, що вранці 21 січня 2017р. після відпочинку в нічному клубі, вони з ОСОБА_8 йшли по дорозі в напрямку метро «Чернігівська», зустріли потерпілого ОСОБА_12 . До потерпілого підійшов ОСОБА_8 , у них виник конфлікт, вони впали на землю. Телефонів та гаманця він не бачив. Після конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 вони пішли з ОСОБА_8 в напрямку метро, зустріли потерпілого ОСОБА_14 , якого він взяв за руку, штовхнув. ОСОБА_14 впав на землю, він наніс потерпілому ОСОБА_14 декілька ударів в обличчя. Невдовзі їх затримали поліцейські.

Разом з тим винуватість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_16 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України знайшла своє підтвердження на підставі сукупності доказів безпосередньо досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції, зокрема :

Допитаний в суді першої інстанції в якості потерпілого ОСОБА_12 показав, що 21 січня 2017р , приблизно о 06 год. 20 хв. йшов на роботу, виходячи з підземного пішохідного переходу на вул. Братиславська в м. Києві побачив на зупинці громадського транспорту двох хлопців, та пішов в напрямку магазину «Епіцентр». Коли він йшов повз лісосмуги хлопці напали на нього, це були обвинувачені. Його розвернули за плече рукою, після чого він відчув удар в обличчя та впав на землю, закрив обличчя руками, кричав хлопцям не бити його. Обвинувачені били його ногами по голові та тілу. Він був в шоковому стані, все було як в тумані. Весь в крові він побіг додому, де дружина викликала поліцію та швидку допомогу. В цей час він виявив відсутність мобільного телефону, вартістю 800 грн., та мобільного телефону, вартість якого можливо складає 400 грн., гаманця, вартістю 100 грн., з грошима в сумі 40 грн., які знаходились у нього в кишені куртки. Лікарі відвезли його до лікарні швидкої медичної допомоги, де йому наклали шви на рану. Біля лікарні він побачив автомобіль поліції, біля автомобіля стояли обвинувачені, яких він впізнав як осіб, які на нього напали.
В подальшому він приходив до відділу поліції на впізнання, в ході якого підтвердив, що обвинувачені здійснили на нього напад. Потерпілий ОСОБА_12 вказав, що матір обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодувала завдану йому матеріальну та моральну шкоду.
Допитаний в суді першої інстанції в якості потерпілого ОСОБА_14 в суді показав, що вранці 21 січня 2017р. по вул. Братиславській в м. Києві до нього підійшли двоє хлопців, це були обвинувачені, які попросили закурити. Відразу ОСОБА_8 наніс йому удар в спину, він якого він впав на землю. Обвинувачені наносили йому удари ногами по голові, вимагали гроші, годинник. Потім один обвинувачений тримав його, не давав встати, наносив удари, а ОСОБА_8 зняв з руки годинник, вартістю 1200 грн. В цей час під`їхав поліцейський автомобіль, поліцейські затримали обвинувачених. Потерпілий ОСОБА_14 підтримав в суді заявлений цивільний позов.
Протоколом огляду місця події від 21 січня 2017р. ділянки по вул. Братиславській, 3 в м. Києві, в ході якого було виявлено та вилучено два мобільних телефони «Нокіа», з картками операторів мобільного зв`язку;
Висновком експерта № 181 від 22 лютого 2017р., згідно якого у ОСОБА_12 виявлені ушкодження: а) синці - на спинці носу з переходом на скати його, на повіки лівого ока, та в підочні ділянки - 1, на передній поверхні грудної клітки в проекції 2-го ребра по лівій середньо-ключичній лінії - 1, в проекції 3-го міжребер`я між лівими середньо-ключичною та пригрудинною лініями - 1, на тильній поверхні правої кисті в проекції середніх третин 4-5 п`ясних кісток - 1; б) садна - в ділянці підборіддя зліва - 1, на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимального -1 та дистального - 1 суглобів 3-го пальця, на внутрішній поверхні правого променево-зап`ясного суглобу - 1; в) крововиливи - на слизовій верхньої губи з переходом на червону кайму по середній лінії - 1, на слизовій нижньої губи в проекції третього зуба зліва - 1 та справа - 1, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, г) забійна рана в лобній ділянці по серединній лінії, на 1,1см вліво від верхнього краю голівки правої брови - 1, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
Висновком експерта № 165 від 16 лютого 2017р., згідно якого у ОСОБА_14 виявлені ушкодження: синці - в надбрівній ділянці справа, в міжбрівній ділянці з переходом на спинку та скати носу, на верхній губі слизовій оболонці верхньої губи справа до рівня перехідної складки, садно на тильній поверхні правої кисті в проекції середньої третини 3-ї та 4-ї п`ясних кісток, що відносяться до легких тілесних ушкоджень;
Протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 21 січня 2017р., в ході якого у ОСОБА_8 виявлено годинник марки «Casio»;
Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 23 лютого 2017р., згідно якого ОСОБА_8 вказує на факти нападів на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , побиття потерпілих та заволодіння мобільними телефонами та годинником, зазначає про можливість уникнути відповідальності за скоєне.
Щодо безпосередніх доводів апеляційних скарг в цілому аналогічного змісту сторони захисту, зокрема щодо відсутності попередньої змови, неправильності кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України, а лише кваліфікації за ст. 125 КК України і, як наслідок необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого по другому епізоду - ч.2 ст. 186 КК України відносно потерпілого ОСОБА_14 на ч.1 ст. 186 КК України, недоведеності вини обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України по першому епізоду відносно потерпілого ОСОБА_12 , то колегія суддів виходить з того , що доводи апеляційних скарг сторони захисту у повному обсязі спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, яким суд відповідно до ст. 94 КПК України надав правильну оцінку щодо доведеності вини обвинувачених і правильності кваліфікації їх дій саме за ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 186 КК України.
Так, щодо наявності кваліфікуючої ознаки "за попередньою змовою групою осіб" за ч.2 ст. 187 КК України, свідчить взаємоузгодженість дій обвинувачених ОСОБА_23 та ОСОБА_24 перед початком нападу на потерпілого ОСОБА_25 і в процесі цього нападу тобто перед початком виконання об`єктивної сторони злочину та в процесі її виконання . Взаємоузгодженість протиправних дій під час виконання об`єктивної сторони розбою в ході якої кожен з обвинувачених виконував певні протиправні дії, сумісний напад, сумісне нанесення чисельних ударів по різних частинах тіла потерпілих, що в сукупності свідчить про наявність певної домовленості на вчинення злочину яка може бути досягнута в різний спосіб включаючи як умовні знаки так і погляди тощо . Показання потерпілого ОСОБА_25 чітко свідчать про те, що на нього був скоєний саме напад, поєднаний з насильством небезпечним для здоров'я з метою заволодіння його майном . Враховуючи те, що в судовому засіданні достеменно встановлено той факт, що потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_26 раніше ніколи не знали обвинувачених, виключається можливість обмовляння потерпілими обвинувачених, більш того, його ( потерпілого ) показання також підтверджуються іншими джерелами доказів на які йдеться посилання вище і з якими його ( потерпілого ) показання повністю узгоджуються . Відповідно, у суду апеляційної інстанції на підставі досліджених доказів, не виникає сумніву в правильності кваліфікації дій обвинувачених відносно потерпілого ОСОБА_25 саме за ч.2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Так само відсутні підстави для перекваліфікації дій з ч.2 ст. 187 КК України на ст. 125 КК України, про що просив в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 . Також слід зазначити, що з тих самих обґрунтувань правильно кваліфіковані дії обвинувачених за ч.2 ст. 186 КК України відносно потерпілого ОСОБА_26 , як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб . Довід захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо можливої крадіжки майна потерпілого ОСОБА_25 та відсутності претензій морального та матеріального характеру у потерпілого, жодним чином не спростовують його ( потерпілого ОСОБА_25 ) показання надані в суді щодо нападу на нього обвинуваченими і зникнення саме після нападу його особистих речей . Непроведення дактилоскопічної експертизи на що посилається захисник ОСОБА_7 заповнюється іншими доказами, які зазначені вище і які свідчать про скоєння злочину обвинуваченими саме проти власності потерпілих .
Інших самостійних апеляційних вимог , апеляційні скарги сторони захисту, не містять .
При призначенні покарання обвинуваченим суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України і врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до статті 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених . Обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 визнано відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_12 . Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено . Враховані дані про особу обвинувачених, які не судимі в силу ст. 89 КК України, інші характеризуючи дані, що вони офіційно не працювали, стан їх здоров`я, молодий вік і враховуючи сукупність цих обставин, суд призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 187 КК України і ближче до мінімальної межі за ч.2 ст. 186 КК України, а остаточне покарання за сукупності злочинів відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого біль суворим покаранням і дане покарання на думку колегії суддів цілком відповідає принципу індивідуалізації покарань, відповідно до ч.2 ст. 65 КК України і в цілому меті покарання .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування вироку, апеляційним судом не встановлено .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення .

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2017 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, ? залишити без змін .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими які тримаються під вартою в той самий строк з часу отримання ними копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/378/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_27
Суддя-доповідач ОСОБА_1