АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№644/5999/17-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1730/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Закон України «Про амністію у 2016 році»

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6

- засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції матеріали провадження №11-кп/790/1730/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою в задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова раніше судимого:

- 06.10.2015 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.262 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.01.2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 1 місяць позбавлення волі,-

про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 , після ухвалення вироку Московського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року, яким він був засуджений за ч.1 ст.262 КК України на 4 роки позбавлення волі та звільнений, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 рік, до повного відбуття покарання, знову вчинив умисний злочин передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, за який був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2016 року, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. А тому відповідно до п.«а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія до нього застосована бути не може.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду і звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що він вважається особою, яка не має судимостей, судимості погашені, а також має неповнолітню дитину, яка потребує його догляду.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статі 1 цього Закону, засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2016 року, яким його засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі та із застосуванням ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Московського районного суду від 06.10.2015 року, за яким його було засуджено за ч.1 ст.262 КК України, та призначено остаточне покарання 4 роки 1 місяць.

Згідно ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.262 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Тобто на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 був особою засудженою за злочини, передбачений ч.1 ст.262 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність у нього неповнолітньої дитини є необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження та особової справи таких даних не містять.

Таким чином, ОСОБА_7 засуджений і відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2016 року, за вчинення ряду злочинів, у тому числі за вчинення тяжкого умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.262 КК України, що унеможливлює застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: