Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/491/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні дистанційно у режимі відеоконференції в залі судум. Кропивницький, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року, якою у клопотанні засудженого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04.12.2012 року Волноваським районним судом Донецької області за ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст. 71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено,
В С Т А Н О В И Л А:
Засуджений ОСОБА_8 , звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, мотивуючи це тим, що він відбув 2/3 строку покарання та став на шлях виправлення.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 відбув дві третини строку покарання, за час відбування покарання характеризується посередньо. Не працевлаштований, роботи по благоустрою установи не виконує і не бажає виконувати, заохочень не має.
Має сім`ю і підтримує з ними стосунки, але раніше неодноразово судимий та звільнявся умовно достроково і знову вчинив тяжкий умисний злочин, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях виправлення.
Виходячи з наведеного і навіть з врахуванням інших позитивних зрушень в поведінці засудженого, своєю поведінкою засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким суд першої інстанції мав врахувати той факт, що за час перебування засудженого в зазначеній колонії він не має жодного стягнення. Сам засуджений має п`ять робочих спеціальностей і бажає працювати, але в колонії відсутні умови для працевлаштування. Засуджений заявив, що бажає працювати та своєю працею може довести своє виправлення і тому, йому мають замінити режим відбування покарання та перевести до колонії, в якій є умови для працевлаштування.

Разом з цим, суд першої інстанції мотивує рішення тим, що засуджений відбуваючи покарання в державній установі «Петрівська виправна колонія №49», своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
Проте, захисник з таким рішенням суду не погоджується та вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а клопотання засудженого є таким, що підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно ч.3 ст. 82 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.82 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

За змістом кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній трудовій колонії.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Відповідно до наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Волноваського райсуду Донецької області від 04 грудня 2012 року за ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, КК України, із застосуванням ст. ст. 70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна.

Згідно Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» від 26.11.2015 року, зараховано 01 місяць 13 днів.

Відповідно до наданої з виправної колонії характеристики на засудженого, ОСОБА_8 відбуває покарання з 07.02.2013 року у Петрівській виправній колонії (№49), за час перебування вимог режиму відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не має. Не працевлаштований. Згідно вироку суду позову не має.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх на самостійного їх виконання не має.

Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. У відношенні до представників адміністрації колонії не відвертий, скритний. За характером запальний.

По прибуттю до державної установи «Петрівська виправна колонія №49» не виявив бажання приймати участь в будь якій програмі диференційованого - виховного впливу.

Прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення професійно технічних навичок не має.

Зв`язки з рідними та близькими підгримує шляхом телефонних розмов.

Разом з цим, з характеристики вбачається, що комісія Петрівської виправної колонії (№49) по розгляду матеріалів про заміну не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м яким, згідно ст. 82 КК України відмовила засудженому ОСОБА_8 в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на став на шлях виправлення (протокол № 3 від 13 лютого 2018 року).

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що данні наявні у клопотанні не свідчать про наявність у ОСОБА_8 зразкової поведінки, сумлінного ставлення до праці, яке свідчить про сумлінне здійснення процесу виправлення засудженого, та може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 бажає працювати, є безпідставними оскільки не підтверджені належними доказами.

Більш того, матеріали клопотання не містять об`єктивних даних, що засуджений ОСОБА_8 звертався до адміністрації виправного закладу з приводу працевлаштування у виправній колонії.

Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання характеризується посередньо, що не вказує на наявність у засудженого сумлінної поведінки, а тому не відбута ОСОБА_8 частина покарання не може бути замінена на більш м`яке.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваній ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 537, 539, КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року, якою відмовленоу клопотанні засудженого, ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2