13.08.2018 Єдиний унікальний номер 205/4058/16-к
Єд.унік.№205/4058/16-к
Провадження №1кп/205/371/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002282 від 16 квітня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєроморск Мурманської області Російської Федерації, громадянина України, освіта вища, розлученого, раніше не засудженого, працюючого комерційним директором ПП «Двіна», проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, що набрало законної сили 21 січня 2013 року, необхідно вселити ОСОБА_6 у кв. АДРЕСА_3 та зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_5 повернути вищезазначену квартиру у стан, придатний для проживання. Однак, обвинувачений ОСОБА_5 , незважаючи на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2013 року, про які йому було відомо, а також законні вимоги державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_7 , якою йому вручено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2013 року та надано строк для добровільного виконання рішення суду, діючи умисно, маючи реальну можливість, відмовився від виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року та не виконав зазначене рішення суду, у зв`язку з чим, постановами державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_7 від 06 та 20 березня 2013 року на обвинуваченого ОСОБА_5 було накладено штрафи у розмірі, відповідно, 170 грн. та 340 грн., які останній не сплатив.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що 23 жовтня 2012 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення, відповідно до якого необхідно було вселити його колишню дружину ОСОБА_8 , у кв. АДРЕСА_3 та зобов`язано його привести зазначену квартиру у стан, придатний для проживання. Зазначене рішення ним було оскаржене, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, зазначене рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська залишено без змін. Зазначене рішення суду ним не було виконано, оскільки він не розумів яким чином він повинен його виконати та крім того, між ним та його колишньою дружиною була домовленість про виплату їй грошової компенсації за належну їй частину зазначеної вище квартири. Після зміни прокурором обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_5 змінив свою показання та пояснив суду, що не виконав рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, оскільки не мав матеріальної можливості.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винуватим, його вина повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що після розірвання шлюбу з обвинуваченим ОСОБА_5 , Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення від 23 жовтня 2012 року, згідно з яким її було вселено у кв. АДРЕСА_3 , а обвинуваченого ОСОБА_5 було зобов`язано привести зазначену квартиру у стан, придатний для проживання. Зазначене рішення суду було оскаржено обвинуваченим ОСОБА_5 , однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області зазначене рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська залишено без змін. Після набрання рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року законної сили, обвинувачений ОСОБА_5 , не зважаючи всі дії державного виконавця Ленінського ВДВС, зазначене рішення суду не виконав, тому до теперішнього часу в зазначеній квартирі знаходиться аптека.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться аптека, де він здійснює свою підприємницьку діяльність. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, в зазначену квартиру було вселено ОСОБА_9 колишню дружину його брата обвинуваченого ОСОБА_5 , а останнього було зобов`язано привести зазначену квартиру у стан, придатний для проживання. Зазначене рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська було ними оскаржене, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін. Крім того, зазначений свідок пояснив суду, що рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року виконано не було, оскільки не зрозуміло було яким чином воно підлягало виконанню.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що у неї, як державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ, на примусовому виконанні перебувало рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, згідно з яким обвинуваченого ОСОБА_5 було зобов`язано привести кв. АДРЕСА_3 в стан, придатний для проживання. Після відкриття виконавчого провадження, обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат отримали постанову про відкриття кримінального провадження та були попереджені про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання вимог державного виконавця та виконавчого документа. 05 березня 2013 року нею було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 , де з`ясовано, що обвинуваченим ОСОБА_5 рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська не виконано, зазначену квартиру в стан, придатний для проживання не приведено, про що був складений відповідний акт та винесено постанову про накладення на обвинуваченого штрафу в сумі 170 грн. 07 березня 2013 року нею знову був здійснений вихід за зазначеною вище адресою, однак квартира в стан, придатний для проживання приведена не булла, про що було складено акт державного виконавця. 20 березня 2013 року нею знову було здійснено вихід за зазначеною вище адресою, однак квартира в стан, придатний для проживання приведена не була, про що було складено акт державного виконавця та винесено постанову про накладення штрафу в сумі 340 грн. Після цього, у зв`язку з відмовою обвинуваченого ОСОБА_5 виконувати рішення суду, нею було направлено подання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Крім того, зазначений свідок пояснила суду, що штрафи, які були накладені її постановами, обвинувачений ОСОБА_5 також не сплатив.

Винуватість ОСОБА_5 також повністю підтверджується: копією виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року (а.с.9), актами державного виконавця від 05, 07, 20 березня та 09 квітня 2013 року (а.с.11, 13, 16, 18), згідно з якими кв. АДРЕСА_3 , в стан, придатний для проживання не приведена; протоколом огляду від 27 січня 2016 року (а.с.49-54), згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться аптека №2 ПП «Двіна»; копією рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 (а.с.66-69), згідно з яким необхідно вселити ОСОБА_6 у кв. АДРЕСА_3 та зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_5 повернути вищезазначену квартиру у стан придатний для проживання; копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2013 року (а.с.80-82), згідно з якою рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року залишено без змін; документами на приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.89-96).

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що рішення суду не було виконане ним у зв`язку з тим, що він не розумів як його необхідно виконувати, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки як пояснив сам обвинувачений, з будь-якими заявами про роз`яснення рішення суду він не звертався. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що будь-яких питань щодо порядку виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, обвинуваченим ОСОБА_5 не ставилося, а рішення суду він не виконував, з його слів, оскільки він з ним не погоджується.

Судом також береться до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 ніяких дій, направлених на виконання рішення суду, не здійснював, а під час слухання справи в суді змінював підтави не виконання ним рішення суду. Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_5 суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та свідків, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, характеризується позитивно, працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді штрафу в дохід держави, але не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.382 КК України.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних доходів громадян в сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1