Справа №295/5977/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000121 від 05.04.2017р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Левківка Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, освіта середня спеціальна, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 30.10.2017р. Богунським районним судом м.Житомира за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185,70 КК України до штрафу 1360грн

по обвинуваченню за ч.4 ст.407КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2013 року призовника ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 06 серпня 2013 року №163 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону вказаної військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1 від 24 березня 2014 року військова частина НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування «військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ».
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в У країні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно вимог ст.ст.1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст. ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службої обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.
Так, 26 грудня 2016 року о 08 годині солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом та перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив вказану військову частину та до 10 лютого 2017 року проводив час на власний розсуд.
За час відсутності в частині ОСОБА_3 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини, та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
О 10 годині 10 лютого 2017 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та продовжив проходження військової служби.
Своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що в серпні 2013р. був призваний на військову службу за контрактом та був направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , яку потім перейменували у військову частину польова пошта НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , де був зарахований на посаду водія. Проходив службу в зоні АТО. Коли повернувся для проходження служби в м.Житомирі, 26.12.2016р. самовільно залишив військову частину в зв`язку з сімейними обставинами. Поїхав до дружини, з якою на той час проживав. Посварився з дружиною, так як та зраджувала йому, витратила зароблені ним кошти, тому в послідуючому з нею розлучився. До військової частини повернувся самостійно лише 10.02.2017р. У вчиненому розкаявся.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, розкаявся. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується посередньо по місцю проходження служби, позитивно по місцю проживання, раніше судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, брав безпосередньо участь в антитерористичній операції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він визнається винуватим, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ст.2 Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р., який набрав чинності 07.09.2017р. звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою ст.408, частинами другою, третьою і четвертою ст.411КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Враховуючи наведене, суд вважає застосувати до ОСОБА_3 ст.2 Закону України «Про амністію у 2016році», оскільки останній є учасником бойових дій, приймав участь в АТО, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 виданого 22.05.2015р., обвинувачений просить застосувати до нього акт амністії.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.

ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1