Постанова
Іменем України

26 липня 2018 року

м. Київ
справа № 755/15667/16-к
провадження № 51-4139 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006499, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України на 1 рік 5 місяців позбавлення волі, звільненого ухвалою Баклійського районного суду Харківської області від 26 січня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за: таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Так, у період з 08 травня 2016 року по 24 серпня 2016 року ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на території м. Києва вчинив 163 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме демонтував передні та задні державні номерні знаки автомобілів, заподіявши матеріальну шкоду на суму 452, 57 грн. кожному зазначеному у вироку потерпілому.
Крім того, 27 серпня 2016 року, приблизно о 05.00 год., поблизу будинку № 5 на вул. Ентузіастів у м. Києві, діючи повторно, намагався відкрутити задній державний номерний знак належного ОСОБА_7 автомобіля, однак не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був помічений та затриманий перехожим чоловіком.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з встановленням іспитового строку не обґрунтованим належним чином та таким, що прийняте без урахування всіх наявних у справі даних про особу засудженого, який в минулому неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та повторно вчинив 164 епізоди крадіжок. Зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України, не дав належних відповідей на її доводи та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Під час касаційного розгляду прокурор не підтримала касаційної скарги сторони обвинувачення та вважала, що її слід залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як видно із вироку, призначаючиОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений та має на утриманні неповнолітню доньку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 11 квітня 2001 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлад психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, хворий на СНІД, в минулому неодноразово засуджувався, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.
Одночасно, врахувавши все наведене, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, суд прийняв рішення про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Однак з таким рішенням колегія суддів погодиться не може та вважає його таким, що прийнято без урахування належним чином тяжкості вчинених злочинів та даних про особу ОСОБА_6 , який в минулому неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та повторно вчинив 164 епізоди крадіжок, перший з яких - через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі.
Крім того, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд його належним чином не обґрунтував та послався на ті ж самі обставини, що врахував при обранні виду та розміру передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України покарання.
Колегія суддів вважає, що всі наведені судом першої інстанції дані про особу засудженого та обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання і були враховані судом при призначенні покарання та застосуванні ст. 75 КК України, у даному конкретному випадку, не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, неправильним застосуванням ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не дав належних відповідей на всі її доводи та безпідставно залишив його без зміни.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та не перевірив належним чином наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3